КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2026 року м. Київ № 320/5486/25
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання протиправним та нечинним Положення,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду (через підсистему «Електронний суд») звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання протиправним та нечинним Положення, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 7 рішення Ради приватних виконавців України від 01.11.2024 №75 зі змінами, внесеними п. 9, п. 10 рішенням Ради приватних виконавців України №77 від 17.01.2025, про затвердження Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем;
- визнати протиправним та нечинним Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем, затверджене рішенням Ради приватних виконавців України від 01.11.2024 №75 зі змінами, внесеними рішенням Ради приватних виконавців України від 17.01.2025 №77.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватного виконавця, затвердженого рішенням Ради приватних виконавців України від 01.11.2024 №75, зі змінами, внесеними рішенням від 17.01.2025 №77, посилаючись на відсутність у відповідача повноважень щодо прийняття та затвердження такого нормативно-правового акта. При цьому позивачем наголошено, що визначення порядку підвищення кваліфікації приватних виконавців належить виключно до компетенції Міністерства юстиції України.
Крім того, позивачем вказано, що Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватного виконавця, затвердженого рішенням Ради приватних виконавців України від 01.11.2024 № 75, суперечить вимогам частини першої статті 33 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII, а також Порядку підвищення кваліфікації приватним виконавцев, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2020 №297/5. На думку позивача, оспорюване Положення встановлює інші види та форми підвищення кваліфікації, а також інший порядок обліку, звітності та контролю за проходженням обов`язкового підвищення кваліфікації, які не передбачені ні Законом №1403-VIII, ні наказом Міністерства юстиції України №297/5.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем вимоги ухвали виконано належним чином.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 відвід судді Перепелиці А.М. у справі №320/5486/25 визнано необґрунтованим. Передано матеріали справи №320/5486/25 для вирішення питання про відвід судді Перепелиці А.М. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу та визначений відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 (суддя Парненко В.С.) відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Перепелиці А.М. Передано адміністративну справу №320/5486/25 для продовження розгляду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, вказавши, що Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем було прийнято Радою приватним виконавців України в межах повноважень, визначених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Статутом АПВУ та Положенням про Раду приватних виконавців України.
Крім того, відповідачем вказано, що заявлені позивачем вимоги до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а у разі виникнення спору між приватним виконавцем та органом самоврядування приватних виконавців щодо правовідносин, які стосуються внутрішньої діяльності інституту приватних виконавців, такі спори можуть чи мають розв`язуватися в позасудовому порядку. Таким чином, відповідач вважає, що провадження у справі має бути закрито, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Позивач заперечив проти клопотання відповідача про закриття провадження, оскільки спір у цій справі виник з приводу вчинення відповідачем владних функцій - прийняття оскаржуваного Положення, яке є обов`язковим до виконання всіма приватними виконавцями - членами Асоціації, за невиконання якого передбачена дисциплінарна відповідальність аж до припинення діяльності. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у задоволенні заяви представника відповідача про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції (вх. від 30.06.2025) у справі №320/5486/25 відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 20.08.2025, учасники справи не з`явились, проте від сторін надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України.
Протокольною ухвалою від 20.08.2025 суд перейшов до розгляду справи №320/5486/25 у порядку письмового провадження.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2026 відвід судді Перепелиці А.М. у справі №320/5486/25 визнано необґрунтованим. Передано матеріали справи №320/5486/25 для вирішення питання про відвід судді Перепелиці А.М. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу та визначений відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2026 (суддя Вісьтак М.Я.) у задоволенні заяви позивача про відвід судді в адміністративній справі № 320/5486/25 за позовом ОСОБА_1 до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання протиправним та нечинним Положення - відмовлено. 
Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає таке.
Підстави для закриття провадження у справі визначені статте 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Зокрема, частиною першою статті 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пунктів 2, 7, 9 частини першої статті 4 КАС України: 
публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Таким чином, спір, в якому одна зі сторін є суб`єктом владних повноважень, не обов`язково є публічно-правовим спором.
Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, так як визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору і спір має стосуватись саме відносин, які виникли у зв`язку із виконанням суб`єктом владних повноважень владно-управлінських функцій.
У постанові від 20.07.2023 у справі № 521/1844/23 Верховний Суд зазначив, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. 
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. 
Отже, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на розгляд до адміністративного суду спір, який виник між конкретними суб`єктами відносно їх прав та обов`язків в конкретних публічно-правових відносинах, в яких один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою інших суб`єктів. 
У цій справі спір не стосується реалізації (участі) позивачем в самоврядуванні, зокрема, у прийнятті рішень самоврядної організації, або здійснення виборних функцій, які характеризуються повним демократизмом і правом на волевиявлення, а пов`язаний з вчиненням відповідачем владних функцій - прийняття оскаржуваного Положення, яке є обов`язковим до виконання всіма приватними виконавцями.
Отже, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що на спірні правовідносини не поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.
Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов таких висновків.
Пунктом 7 рішення Ради приватних виконавців від 01.11.2024 №75 затверджено Порядок підвищення кваліфікації приватних виконавців. 
Пунктом 10 рішення від 17.01.2025 №77 затверджено зміни до Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем та викладено його в новій редакції.
Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем, затверджене рішенням Ради приватних виконавців України від 01.11.2024 №75 зі змінами, внесеними рішенням від 17.01.2025 №77 від 17.01.2025 (далі - Положення), поширюється на приватних виконавців, які здійснюють примусове виконання рішень відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Позивач, не погоджуючись із прийнятим Положенням, вважаючи його протиправним, звернулась із цією позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.
Забороняється втручання державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших осіб у діяльність державного виконавця, приватного виконавця з примусового виконання рішень.
Забороняється проведення огляду, розголошення, витребування чи вилучення документів виконавчого провадження, крім випадків, передбачених законом.
Зазначена заборона не поширюється на випадки проведення перевірок органів державної виконавчої служби та діяльності приватних виконавців, а також проведення перевірок законності виконавчого провадження в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
Відповідно до статті 17 Закону №1403-VIII Міністерство юстиції України, зокрема, забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців; встановлює форму та порядок подання приватними виконавцями інформації про здійснення ними діяльності; здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця; здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.
Статтею 34 Закону №1403-VIII визначено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
З метою забезпечення реалізації завдань самоврядування приватних виконавців, відповідно до приписів частини першої статті 47 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» утворено Асоціацію приватних виконавців України, яка є некомерційною професійною організацією, що об`єднує всіх приватних виконавців України.
Відповідно до норм частини третьої статті 47 цього Закону, Асоціація приватних виконавців України:
1) представляє приватних виконавців у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, громадськими об`єднаннями та міжнародними організаціями;
2) захищає професійні права приватних виконавців;
3) забезпечує високий професійний рівень та розвиток приватних виконавців;
4) забезпечує престижність професії приватного виконавця;
5) організовує перевірку оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність, ділову репутацію приватного виконавця, та вживає заходів щодо їх спростування;
6) здійснює інші повноваження відповідно до цього Закону.
Згідно з приписами частин п`ятої, шостої статті 47 Закону №1403-VIII статут Асоціації приватних виконавців України затверджується з`їздом приватних виконавців України та є її установчим документом. З моменту державної реєстрації Асоціації приватних виконавців України її членами стають усі приватні виконавці, інформація про яких внесена до Єдиного реєстру приватних виконавців України. 
Відповідно до пункту 2.1 Статуту Асоціації приватних виконавців України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) основною метою АПВУ є реалізація завдань самоврядування приватних виконавців та становлення і розвиток незалежного, самодостатнього та високопрофесійного інституту приватних виконавців в Україні як основи для забезпечення дії принципу обов`язковості виконання судових рішень і рішень інших органів.
Згідно з пунктом 2.2 Статуту Асоціації приватних виконавців України основним завданням АПВУ є:
- формування та розвиток якісно нової культури виконання судових рішень і рішень інших органів, що базується на засадах верховенства права, неупередженості та обов`язковості судових рішень і рішень інших органів;
- представництво приватних виконавців у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, громадськими об`єднаннями та міжнародними організаціями;
- захист професійних прав приватних виконавців;
- забезпечення високого професійного рівня та розвитку приватних виконавців;
- забезпечує престижність професії приватного виконавця;
- організовує перевірку оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність, ділову репутацію приватного виконавця, та вживає заходів щодо їх спростування;
- здійснення інших повноважень відповідно до законодавства України.
Відповідно до статті 48 Закону №1403-VIII органами Асоціації приватних виконавців України є:
1) з`їзд приватних виконавців регіону (Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя);
2) рада приватних виконавців регіону (Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя);
3) голова ради приватних виконавців регіону;
4) Рада приватних виконавців України;
5) Голова Ради приватних виконавців України;
6) ревізійна комісія;
7) з`їзд приватних виконавців України.
Асоціація приватних виконавців України може утворювати інші органи, необхідні для виконання повноважень, визначених цим Законом.
Так, статтею 54 Закону №1403-VIII визначено, що в період між з`їздами приватних виконавців України функції самоврядування приватних виконавців здійснює Рада приватних виконавців України.
Повноваження і порядок роботи Ради приватних виконавців України визначаються цим Законом та Положенням про Раду приватних виконавців України, що затверджується з`їздом приватних виконавців України.
Рада приватних виконавців України підконтрольна і підзвітна з`їзду приватних виконавців України.
Рада приватних виконавців України:
1) формує порядок денний, скликає та забезпечує проведення з`їзду приватних виконавців України;
2) забезпечує виконання рішень з`їзду приватних виконавців України;
3) затверджує положення про з`їзд приватних виконавців регіону, раду приватних виконавців регіону та інші регіональні органи у разі їх утворення Асоціацією приватних виконавців України;
4) забезпечує діяльність органів, утворених Асоціацією приватних виконавців України;
5) встановлює розмір та порядок сплати членських внесків Асоціації приватних виконавців України;
6) бере участь у розробленні та погоджує проекти нормативно-правових актів, визначені цим Законом;
7) приймає рішення про внесення Міністерству юстиції України клопотання про зупинення діяльності приватного виконавця у випадках, передбачених цим Законом;
8) приймає рішення про внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності;
9) сприяє діяльності рад приватних виконавців регіонів, координує їхню діяльність;
10) сприяє забезпеченню гарантій діяльності приватних виконавців;
11) приймає рішення про розпорядження коштами і майном Асоціації приватних виконавців України відповідно до затвердженого з`їздом приватних виконавців України кошторису;
12) розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність рад приватних виконавців регіонів, їх голів, скасовує рішення рад приватних виконавців регіонів;
13) забезпечує створення і ведення веб-сайту Асоціації приватних виконавців України;
14) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та статутом Асоціації приватних виконавців України.
Частинами першою, сьомою статті 53 Закону №1403-VIII визначено, що вищим органом самоврядування приватних виконавців є з`їзд приватних виконавців України. 
З`їзд приватних виконавців України:
1) обирає Голову та заступників Голови Ради приватних виконавців України і достроково відкликає їх з посад;
2) затверджує статут Асоціації приватних виконавців України та вносить зміни до нього;
3) затверджує Кодекс професійної етики приватних виконавців;
4) утворює Раду приватних виконавців України та ревізійну комісію;
5) призначає чотирьох членів Кваліфікаційної комісії та чотирьох членів Дисциплінарної комісії;
6) затверджує Положення про Раду приватних виконавців України, Положення про ревізійну комісію;
7) розглядає та затверджує звіти Ради приватних виконавців України, висновки ревізійної комісії та звіти інших органів, утворених Асоціацією приватних виконавців України;
8) затверджує кошториси Асоціації приватних виконавців України, її органів, а також звіти про їх виконання;
9) здійснює інші повноваження відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону №1403-VIII приватний виконавець зобов`язаний постійно підвищувати свою кваліфікацію та кожні п`ять років з дня отримання посвідчення приватного виконавця безоплатно складати іспит шляхом автоматизованого анонімного тестування.
Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3 рішення Ради приватних виконавців України від 28.06.2024 №71 затверджено «Положення про центр підготовки та підвищення кваліфікації приватних виконавців». 
Пунктом 7 рішення Ради приватних виконавців України від 01.11.2024 №75 затверджено «Порядок підвищення кваліфікації приватних виконавців». 
Рішенням Ради приватних виконавців України від 17.01.2025 №77 (п.п. 9, 10) вирішено змінити назву та затвердити в новій редакції «Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем».
На думку позивача, Рада приватних виконавців України не уповноважена на прийняття та затвердження Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем. 
Однак, як встановлено судом, з урахуванням положень Закону №1403-VII відповідач в межах свої повноважень забезпечує високий професійний рівень та розвиток приватних виконавців та здійснює інші повноваження відповідно до цього Закону. 
Так, положення статті 47 України №1403-VIII вказують, що перелік повноважень Ради, наведений у цій статті не є вичерпним, а закріплює лише основні з них. Водночас, Рада приватних виконавців України, як орган АПВУ, здійснює функції самоврядування приватних виконавців у період між З`їздами приватних виконавців України, яке відповідно до статті 46 Закону №1403-VIII ґрунтується на принципах виборності, гласності, підзвітності та обов`язковості для виконання приватними виконавцями рішень органів самоврядування приватних виконавців.
Окрім того, суд звертає увагу, що оскаржуване Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем визначає мету, завдання і принципи підвищення кваліфікації приватним виконавцем (далі - підвищення кваліфікації), види діяльності та організацію заходів, а також облік, звітність та контроль за проходженням приватним виконавцем підвищення кваліфікації, у той час як Порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем, затверджений наказом Міністерством юстиції України № 297/5 від 28.01.2020, на який посилається позивач, визначає механізм організації підвищення кваліфікації приватного виконавця, а також порядок проведення іспиту за результатом підвищення кваліфікації та перед поновленням діяльності приватного виконавця після закінчення строку її зупинення у зв`язку із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця.
Пунктом 6 Порядку підвищення кваліфікації приватним виконавцем, затвердженого наказом Міністерством юстиції України № 297/5 від 28.01.2020, визначено, що підвищення кваліфікації приватного виконавця може здійснюватися за такими видами: безперервний професійний розвиток; навчання за професійною програмою підвищення кваліфікації, яке організовують навчальні заклади (установи), що відповідають встановленим у пункті 6 цього Порядку вимогам (далі - заклади); курси, тренінги, семінари, що організовують органи самоврядування приватних виконавців.
Враховуючи наведене, твердження про відсутність повноважень у Ради приватних виконавців України на затвердження Положення про систему та порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем є необґрунтованими.
За таких обставин, з урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Вимогами статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі вищевикладеного, керуючись статями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання протиправним та нечинним Положення - відмовити. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.