Справа № 560/8212/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

15 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О. розглянувши адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача завдані державі матеріальні збитки у розмірі 161 833,11 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що за результатом службового розслідування встановлений факт порушення військової дисципліни, а саме не з`явлення вчасно без поважних причин з лікувального закладу, в результаті чого відповідач продовжував отримувати грошове забезпечення та, як наслідок, державі завдана шкоду у розмірі 161833,11 грн. Стверджує, що ОСОБА_1 станом на день подання позову добровільно завдану матеріальну школу не відшкодував, що слугувало підставою для звернення до суду. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.05.2026 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвала Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.05.2026 надіслана на адресу місця проживання (перебування) відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, рекомендованою кореспонденцією зі зворотною розпискою, однак на адресу суду повернувся конверт із вкладенням з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній".
Відповідно до ч. 4 ст. 124 КАС України у разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.
Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем не надано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами з урахуванням ст. 126 КАС України, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.
Відповідач - ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2023 №120 солдат ОСОБА_1 призначений на посаду розвідника-сапера 8 розвідувальної групи спеціального призначення 6 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 .
Згідно відповіді від військової частини НОМЕР_2 № 591/2965 від 28.07.2025 солдат ОСОБА_1 надійшов 20.03.2023 на етап медичної евакуації до військової частини НОМЕР_2 . Після обстеження та отримання необхідної медичної допомоги був переведений 20.03.2023 до Військово-медичного клінічного центру Східного регіону місто Дніпро.
Як вбачається з відповіді від військової частини НОМЕР_3 № 555/22604 від 01.08.2025 солдат ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 у тому числі і в цивільних закладах охорони здоров`я зони відповідальності в період часу з 01.03.2023 по 30.07.2025 не перебував.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2026 № 1176/нагд призначене службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу до військової частини солдата ОСОБА_1 .
За результатом службового розслідування складений акт службового розслідування від 04.04.2026 №1709/31294-в, яким установлений факт порушення відповідачем вимог статей 11, 16, 49, 1, 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у зв`язку з нез`явленням вчасно без поважних причин з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 з 20.03.2023 по теперішній час.
На підставі акту службового розслідування від командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ від 06.04.2026 №1610 про притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності і стягнення з нього завданих державі збитків в сумі 161 833, 11 грн.
Посилаючись на відсутність добровільної сплати відповідачем вказаних коштів, позивач звернувся до суду з чим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Згідно зі ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на військовослужбовців покладено обов`язок сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки і додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів і старших за військовим званням та сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та при зроблені йому зауваження, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Згідно зі ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно зі ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти високу честь, захищати свою та поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише за них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Статтями 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Суд зазначає, що за час відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 відповідач отримав грошове забезпечення за період з 20.03.2023 по 30.06.2024.
Згідно з Довідкою-розрахунком переплати від 23.07.2025 №2176/ФС ОСОБА_1 в період з 20.03.2023 по 30.06.2024 отримав кошти, сума яких складає 161833,11 грн.
У відповідності до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 розділу І пункту 15 встановлено, що грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Відповідно до розділу XVI пункту 5 даного Порядку встановлено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Відповідно до пункту 4 статті 1 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з пунктом 4 статті 1 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.
Відповідно до пункту 1 статті 3 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
- наявність шкоди; - протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; - вина особи в завданні шкоди.
Згідно з пунктом 1 статті 7 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до пункту 3 статті 10 закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
Крім того, службовим розслідуванням вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 у безпідставній переплаті не встановлено.
Таким чином, з 20.03.2023 відповідач не виконував обов`язків військової служби та не повідомив безпосереднього командира про своє місцезнаходження, тому грошові кошти в розмірі 161 833,11 грн, виплачені солдату ОСОБА_1 без достатньої правової підстави.
При вирішенні даного спору по суті, суд враховує правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.01.2020р. у справі №813/1045/1, згідно яких, спори щодо відшкодування державі в особі Військової частини шкоди, завданої особою, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової (публічної) служби, є публічно - правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.
Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно ч.1 ст. 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 4 ст.2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно положень ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Відповідно до позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.
З аналізу ст. ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України та вказаної правової позиції Верховного Суду свідчить про те, що у разі виплати особі без необхідності чи без правової підстави грошової допомоги або якщо відпала підстава для такої виплати, то платнику ці кошти поверненню не підлягають, крім випадків наявності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, законодавство передбачає виключні випадки поверненню набутих особою платежів, у тому числі, заробітної плати та/або грошового забезпечення, а однією із них є те, що ця виплата є результатом недобросовісності з боку набувача.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.07.2025 № 191 солдата ОСОБА_1 , колишнього розвідника-сапера 8 розвідувальної групи спеціального призначення 6 роти спеціального призначення 2 закону спеціального призначення, який не прибув з лікування, вважати безпідставно відсутнім з 10 липня 2025 року.
Відповідно пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 №260, припинено виплату грошового забезпечення з часу відсутності на службі без поважних причин.
З огляду на наведене вище, суд вважає, що в даному випадку існують підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завданих державі збитків у розмірі 161 833,11 грн.
Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат (сплаченого позивачем судового збору) відсутні, оскільки згідно з частиною 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) завдані державі збитки на користь військової частини НОМЕР_1 у розмірі 161 833 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот тридцять три) грн 11 коп.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) 	
Відповідач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) 	

Головуючий суддя 		О.О. Михайлов