ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/10898/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 160/10898/25 (суддя Озерянська С.І., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (правонаступник Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 №168 в розмірі 100000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за періоди з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року та з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 №168, в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за періоди з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року та з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що під час проходження військової служби в періоди з 01.08.2024 року по 31.12.2024 року він безперервно виконував бойові завдання у складі Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується відповіддю від 20.01.2025 року №11/368 та долученими до неї копіями витягів з бойових розпоряджень командира Військової частини НОМЕР_2 . Позивач повинен був отримувати додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях, проте командуванням Військової частини НОМЕР_2 було виплачено лише 30 000,00 грн. за кожен місяць участі у бойових діях, а саме серпень, жовтень, листопад, грудень 2024 року. Вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за періоди з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року та з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року, що стало підставою для звернення до суду. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення судом процесуальних норм, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Крім того, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути на його користь витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає, що протягом усього спірного періоду позивач безперервно виконував визначені йому бойові завдання відповідно до бойових розпоряджень командира військової частини. Суд, ухвалюючи рішення, проігнорував принцип змагальності сторін та переклав весь тягар доказування виключно на позивача. При цьому, обов`язок оформлення документів покладається на відповідача і саме у нього в розпорядженні такі докази можуть перебувати. Відповідач не надав суду витребувані судом документи, а наведені у відзиві пояснення містять суперечності, які суд так і не усунув. 
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві стверджує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи скаржника безпідставними. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Звертає увагу суду, що вся аргументація позивача щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права зводиться до того, що він у заявлений період перебував у районі введення бойових дій, що ні судом, ні відповідачем не заперечувалось, та приймав безпосередню участь у бойових діях (виконував бойові та спеціальні завдання на лінії бойового зіткнення на глибину виконання бойових та спеціальних завдань підрозділами першої ешелону оборони чи наступу до батальйону включно). При цьому, жодних доказів виконання ним таких завдань він не надав ні суду першої інстанції, ні до своєї апеляційної скарги. Позивач у вказаний період виконував свої посадові обов`язки, як оперативний черговий командного пункту
військової частини НОМЕР_2 і у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та наказу Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року йому було виплачено додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. з урахування періодів, коли він залучався до виконання завдань з безпосередньої участі в бойових діях, а саме 83 870,97 грн. - за серпень 2024 та 100 000,00 грн. – за грудень 2024, і відповідно, додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн. в інші періоди, що позивач не заперечує. Військовою частиною НОМЕР_2 було надано суду першої інстанції достатній обсяг доказів для обґрунтування дій та рішень щодо правильності виплати додаткової винагороди позивачу.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України та, зокрема у період з 01.08.2024 року по 31.12.2024 року, він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Згідно із наявними у матеріалах справи карткою рахунку військовослужбовця за період з серпня 2024 року по лютий 2025 року, а також довідкою “про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 02/2024-01/2025”, позивачу в межах цього періоду була нарахована та виплачена у вересні 2024 року додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн., а саме в сумі 83 870, 97 грн., а в інших місяцях позивачу було нараховано додаткову винагороду у розмірі 30000, 00 грн..
10.12.2024 року представником позивача на адресу військової частини НОМЕР_2 було направлено адвокатський запит за вих. №1250 про надання інформації та документів.
20.01.2025 року Військовою частиною НОМЕР_2 було надано відповідь на адвокатський запит за №11/368, в якій зазначено, що відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1398т від 11.06.2024 року, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 №33-БН/т від 11.06.2024 року та з метою ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань підрозділами першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, в періоді з 01.08.2024 року по 31.12.2024 року, всьому особовому складу військової частини НОМЕР_2 , в тому числі і переліченим у запитах військовослужбовцям, були визначені наступні бойові розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 : №413дск від 01.08.2024 року, №490дск від 01.09.2024 року, №550дск від 01.10.2024 року, №609дск від 01.11.2024 року, №651дск від 01.12.2024 року. Територія, на якій військова частина НОМЕР_2 виконувала бойові (спеціальні) завдання за призначенням, відповідно до Наказів Головнокомандуючого Збройних Сил України: №400 від 03.09.2024 року, №461 від 04.10.2024 року, №503 від 02.11.2024 року, №546 від 04.12.2024 року, №5 від 03.01.2025 року визначена як така, що відноситься до районів ведення воєнних (бойових) дій. Зазначено, що перелічені військовослужбовці в межах своїх функціональних обов?язків у відповідності до визначених їм бойових (спеціальних) завдань, були залучені до виконання завдань за призначенням, за виключенням періодів перебування у відпустці або у закладах охорони здоров?я.
Згідно картки особового рахунку за 08/2024-01/2025 та довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 02/2024-01/2025 позивачу нараховано додаткову винагороду: за серпень - 30 000,00 грн., за вересень – 4 838,71 грн., за жовтень - 30 000,00 грн., за листопад 30 000,00 грн., за грудень - 30 000,00 грн.. Також нараховано винагороду додаткову 100 тисяч: за вересень - 83 870,97 грн., за січень 2025 року - 100 000,00 грн. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі позивачу додаткової винагороди, встановленої п.1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за спірні періоди з розрахунку 100 000 грн. на місяць, виходив з того, що відсутні докази на підтвердження того, що у ці періоди, крім періодів, за які позивачу виплачена додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях, або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в умовах безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення військовослужбовця входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. 
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану” у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
З урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754 “Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168” (застосовуються з 01.06.2022), абзац 1 пункту 1 Постанови №168 викладено у такі редакції: “Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.”.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Постанови №168, виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168” від 07.07.2022 №793, яка набрала чинності з 19.07.2022, внесено зміни до Постанови №168, з урахуванням яких абзац 1 пункту 1 викладено в такій редакції: “Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.”
У пункті 2 Постанови № 793 зазначено, що така постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168” від 08.10.2022 №1146, яка набрала чинності 18.10.2022, внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, з урахуванням яких абзац 1 пункту 1 викладено в такій редакції: “Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.”.
У пункті 2 Постанови № 1146 зазначено, що така постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 вересня 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168” від 20.01.2023 №43, яка набрала чинності 21.01.2023, внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, з урахуванням яких абзац 1 пункту 1 викладено в такій редакції: “Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах”.
Пунктом 2-1 Постанови №168 встановлюється, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту. 
На виконання пункту 2-1 Постанови №168 наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 року доповнено новим розділом Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХIV Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану Порядку №260 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” виплачується в таких розмірах: 
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями. 
Відповідно до пункту 3 розділу ХХХІV Порядку №260 (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
У пункті 4 Порядку №260 вказано, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктами 9, 10 розділу ХХХІV Порядку №260 в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. 
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Аналізуючи наведені приписи Постанови №168, чинні у період спірних правовідносин, суд зазначає, що умовою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць є безпосередня участь особи у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) при цьому, розмір цієї додаткової винагороди виплачується пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Факт безпосередньої участі у бойових діях або виконання бойових завдань під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, має бути підтверджений належними та допустимими доказами.
Військовою частиною НОМЕР_2 було надано відповідь на адвокатський запит за №11/368, в якій зазначено, що відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1398т від 11.06.2024 року, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 №33-БН/т від 11.06.2024 року та з метою ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань підрозділами першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, в періоді з 01.08.2024 року по 31.12.2024 року, всьому особовому складу військової частини НОМЕР_2 , в тому числі і переліченим у запитах військовослужбовцям, були визначені наступні бойові розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 : №413дск від 01.08.2024 року, №490дск від 01.09.2024 року, №550дск від 01.10.2024 року, №609дск від 01.11.2024 року, №651дск від 01.12.2024 року. Територія, на якій військова частина НОМЕР_2 виконувала бойові (спеціальні) завдання за призначенням, відповідно до Наказів Головнокомандуючого Збройних Сил України: №400 від 03.09.2024 року, №461 від 04.10.2024 року, №503 від 02.11.2024 року, №546 від 04.12.2024 року, №5 від 03.01.2025 року визначена як така, що відноситься до районів ведення воєнних (бойових) дій. Зазначено, що перелічені військовослужбовці в межах своїх функціональних обов?язків у відповідності до визначених їм бойових (спеціальних) завдань, були залучені до виконання завдань за призначенням, за виключенням періодів перебування у відпустці або у закладах охорони здоров?я.
Однак, суд першої інстанції визнав цей доказ неналежним, оскільки із наданих позивачем копій бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_2 №413дск від 01.08.2024 року, №490дск від 01.09.2024 року, №550дск від 01.10.2024 року, №609дск від 01.11.2024 року, №651дск від 01.12.2024 року не вбачається безпосередня участь позивача, як оперативного чергового командного пункту військової частини у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
При цьому, суд першої інстанції зазначає, що надані позивачем до суду документи не можуть бути підставою для нарахування і виплати позивачу передбаченої Постановою №168 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн., оскільки підставою для виплати такої винагороди є виключно факт виконання військовослужбовцем бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підтверджений сукупністю таких документів, як бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій, рапорт командира, зміст яких відображає суть виконаного завдання та період його виконання.
Суд свої висновки побудував на тому, що позивачем не надано й не повідомлено суд про існування рапортів про підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а також інших доказів (бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій) на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує власні позовні вимоги, в межах спірних періодів.
Тобто, фактично суд першої інстанції обов`язок доведення виконання позивачем бойових завдань на підставі бойових розпоряджень (наказів) у спірний період поклав на позивача.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.
Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 у справі № 200/660/23 наголошував, що посилання суду на те, що позивачем не надано доказів безпосередньої участі в бойових діях чи в забезпеченні таких заходів та не наведено конкретних періодів часу участі у бойових діях або заходах, є безпідставними, оскільки такі документи (бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій, журнал ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості; рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців
у таких діях та заходах) не можуть перебувати у позивача, оскільки оформлюються начальником (командиром) підрозділу, де проходить службу військовослужбовець.
Отже, посилання суду першої інстанції на ненадання позивачем доказів безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів та виконання бойові (спеціальні) завдання є помилковими з огляду на те, що такі документи не можуть знаходитись у ОСОБА_1 ..
Позивач долучив до позову документи, що надавалися командуванням військової частини на запит адвоката. Відповідь на адвокатський запит та долучені до нього витяги з бойових розпоряджень із бойовими завданнями свідчать про перебування позивача в складі військової частини безпосередньо в районах ведення бойових дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових завдань підрозділами першого ешелону оборони. 
Щодо посади оперативного чергового командного пункту, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які саме обов`язки виконує черговий та доказів на спростування тверджень позивача про виконання ним бойових завдань на території, де ведуться бойові дії. До того ж, виплати здійснюються не лише за участь у бойових діях, а й за участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України. Виконання позивачем бойових завдань згідно бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_2 №413дск від 01.08.2024 року, №490дск від 01.09.2024 року, №550дск від 01.10.2024 року, №609дск від 01.11.2024 року, №651дск від 01.12.2024 року підтверджено командиром військової частини НОМЕР_2 у відповіді на запит адвоката. 
Оскільки обов`язок оформлення документів покладається на відповідача, саме у нього в розпорядженні такі докази можуть перебувати. Відповідач не надав суду витребувані судом документи. Так, в ухвалі від 14.07.2025 року (а.с. 192-193), суд зобовязував військову частину надати належним чином завірені документи:
- довідку щодо безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) за періоди з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року та з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , із зазначенням помісячно відомостей про таку участь, їх тривалість, дати початку та завершення, або інші відомості щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях (наприклад, бойові розпорядження, журнали бойових дій, тощо)
- інші документальні підтвердження, згідно визначеного Міністром оборони України в Окремому дорученні від 23.06.2022 №912/з/29 щодо виплати додаткової винагороди, які складались за періоди з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року та з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року щодо безпосередньої участі військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, а саме: бойовий наказ (розпорядження); журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань;
- у разі нездійснення позивачем безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, тощо, надати інформацію та докази на її підтвердження (накази, рапорти, графіки чергувань, тощо) щодо не виконання позивачем протягом проходження військової служби в період з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року та з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року бойових чи інших завдань, які в розумінні пункту 1 Постанови №168, дають підстави для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн. та зазначити, які завдання ОСОБА_1 у такому випадку виконував протягом зазначеного періоду та де конкретно проходив службу.
Тобто, суд пропонував відповідачу у разі нездійснення позивачем безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, тощо, надати інформацію та докази на її підтвердження (накази, рапорти, графіки чергувань, тощо) щодо не виконання позивачем протягом проходження військової служби в період з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року та з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року бойових чи інших завдань, які в розумінні пункту 1 Постанови №168, дають підстави для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн. та зазначити, які завдання ОСОБА_1 у такому випадку виконував протягом зазначеного періоду та де конкретно проходив службу.
Таких доказів суду відповідачем надано не було.
Отже, відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог позивача, не надав суду докази на підтвердження своєї позиції та на спростування доводів позивача стосовно його права на одержання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн.
Доводи відповідача, що позивач не залучався до виконання бойових дій чи забезпеченні заходів з безпеки і оборони з огляду на свою посаду спростовуються навіть тим, що у вересні 2024 та у січні 2025 року йому нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода у збільшеному розмірі до 100 000 грн. (а.с. 206 зв.сторона).
Держава не може відмовити особі у виплатах, якщо існують чинні законодавчі норми, які передбачають такі виплати, а особа відповідає умовам, що висуваються цими нормами для проведення таких виплат.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в порушення приписів ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав до суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову, та на підтвердження правомірності свох дій.
З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди з 01.08.2024 по 31.08.2024 та з 01.10.2024 по 31.12.2024 року.
Колегією суддів встановлено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, знайшли своє підтвердження, висновки суду спростовуються доказами, наявними у справі, а отже, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача. Апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Правове регулювання витрат на професійну правничу допомогу містить стаття 134 КАС України.
Так, частиною першою цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин другої-п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у цій справі позивач надав суду відповідні докази, які є достатніми та допустимими.
Позивач визначив суму до відшкодування за рахунок відповідача витрат, понесених у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 23 600грн. та у суді апеляційної інстанції - 10 000 грн.. 
Приписами Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тож, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21 зазначив, що суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Верховний Суд неодноразово наголошував, і його правова позиція враховується судом апеляційної інстанції, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
На переконання суду апеляційної інстанції, визначена сума за надання адвокатами послуг позивачу не є обґрунтованою із урахуванням складності справи, предмету спору, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Суд враховує, що позивач поніс витрати на правничу допомогу в межах даного спору, що пов`язані з підготовкою позовної заяви, витребувавнням доказів, підготовкою та поданням апеляційної скарги, проте вважає визначені у звітах суми за такі надані послуги завищеними. 
Колегія суддів вважає розумно обґрунтованими та підтвердженими доказами заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в загальному розмірі 8000,00 грн.. Вказаний розмір витрат зумовлений об`єктивною тривалістю часу, який витратили адвокати під час супроводу справи, якістю та обсягом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом апеляційного перегляду. 
Сума, визначена судом, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .
Керуючись ст.311, п.2 ч.1 ст.315, ч.1 ст.317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 160/10898/25 – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги  ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (правонаступник Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 №168 в розмірі 100000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за періоди з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року та з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 №168, в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за періоди з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року та з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року. 

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) понесені витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок).

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак