КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/1103/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправної відмови, а також зобов`язати вчинити дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною відмову від 06.11.2025р. Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у призначенні з 01.11.2025р. ОСОБА_1 пенсії “в разі втрати годувальника” згідно Закону України 2262-ХІІ від 09.04.1992р. "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344) призначити з 01.11.2025р. ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) “пенсію в разі втрати годувальника” після смерті чоловіка ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) згідно Закону України 2262-ХІІ від 09.04.1992р. "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
В обґрунтування вимог зазначено, що позивач вважає протиправною відмову відповідача у призначенні їй пенсії по втраті годувальника.
Відповідачем надано до суду пояснення (а.с. 37), в якому не згодне з вимогами позивача, оскільки документом, що підтверджує родинні стосунки є свідоцтво про шлюб, в якому виявлено розбіжності з паспортом ОСОБА_1 , тому за результатом розгляду заяви головним управлінням прийнято рішення від 06.11.2025, згідно якого підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника, відсутні.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
28.10.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.11.2025 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника, передбаченої Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника, оскільки за документ, що підтверджує родинні стосунки надано свідоцтво про шлюб, де місцем народження ОСОБА_1 зазначено «Октябрьский район, Депропетровская область.». У паспорті ОСОБА_1 місце народження зазначено «м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.» (а.с. 38).
Не погоджуючись з вказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, процедури призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, регулюються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV.
Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до абзацу третього ст. 1 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон № 2262-XII) члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Тобто, вказаний закон передбачає безумовну гарантію особам, які є членами сімей військовослужбовців, які загинули чи пропали безвісти, отримати право на пенсію в разі втрати годувальника.
Умови призначення пенсій в разі втрати годувальника встановлені ст. 29 Закону України № 2262-XII.
Так, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
В абзаці першому ст. 30 Закону України № 2262-XII зазначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Тобто, за загальним правилом право на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника мають саме непрацездатні члени сімей відповідної категорії військовослужбовців, якщо вони перебували на їх утриманні.
Суд зазначає, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року № 1522 “Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян” врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02 березня 2023 року № 10-1, яка набула чинності з 18 квітня 2023 року, далі Порядок № 3-1).
Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Порядку № 3-1 за документи про родинні відносини приймаються:
1) паспорт громадянина України;
2) свідоцтво про народження;
3) свідоцтво про шлюб;
4) рішення суду.
Згідно з абзацом 5 пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна “член сім`ї” членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).
Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, документи, які мають бути подані для отримання відповідного виду пенсії, повинні підтверджувати особисті відомості заявника, родинні відносини з померлим. Серед них, наприклад, подається копія свідоцтва про одруження, рішення суду про встановлення родинних стосунків, рішення суду про перебування на утриманні тощо.
У цьому контексті суд враховує, що такий вид документа, як рішення суду про встановлення родинних стосунків стосується саме виду рішення про встановлення факту, який має юридичне значення.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Визначальним критерієм належності особи до члена сім`ї є факт спільного проживання, спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків, а кровні зв`язки - вторинні. Факт спільного проживання та побуту може доводитися різними доказами.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц.
Про те, що саме з позивачкою ОСОБА_2 уклав шлюб та проживав до самої смерті - свідчать наступні документи:
- копія свідоцтва про укладення шлюбу від 05.08.1974, виданого Відділом ЗАГС Катгакурганського міського міськвиконкому Самаркандської області Узбецької РСР вбачається, що шлюб укладено між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , прізвище якої після укладення шлюбу ОСОБА_4 (а.с. 20);
- копія паспорту позивачки ОСОБА_1 міститься штамп про реєстрацію шлюбу відділом ЗАГС ОСОБА_5 із ОСОБА_2 (а.с. 22);
- ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками трьох спільних дітей, на підтвердження чого надані копії відповідних свідоцтв;
- місце проживання обох зареєстроване в один день (16.02.2021р.) за однією адресою ( АДРЕСА_1 ) (а.с.10, 15);
- місце перебування ВПО також зареєстровано в один день (26.03.2022р.) за однією адресою ( АДРЕСА_2 ) (а.с. 11, 17).
Тобто відповідач в оскаржуваному рішенні не спростував факту перебування в шлюбі та проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та померлого чоловіка ОСОБА_2 , натомість пославшись лише на розбіжність в документах позивачки щодо місця її народження.
Стосовно самої розбіжності в документах позивачки щодо місця її народження, то суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 на території шахтарського поселення «копальня ОСОБА_6 » (російською мовою - «рудник ОСОБА_6 »), розташованого на околицях м. Кривого рогу.
Доказів того, що вказане поселення колись обліковувалося як окремий населений пункт не надано.
У первісно виданих свідоцтві про народження та радянському паспорті місцем народження завжди зазначалося: «Октябрьский район, Днепропетровская область» (без зазначення населеного пункту).
13.04.2000 позивачці (відділом РАЦС виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого рогу) було повторно видане свідоцтво про народження, де місцем народження зазначено м. Кривий Ріг (а.с. 19).
03.07.2001 позивачці було видано паспорт громадянки України, згідно якого місцем її народження є місто Кривий Ріг Дніпропетровської області (а.с. 14).
Таким чином в документах виданих в Україні відсутні розбіжності щодо місця народження позивачки, тому відповідач при винесенні оскаржуваного рішення не дослідив усіх фактичних обставин, які мають бути враховані при вирішенні питання щодо призначення позивачці пенсії в разі втрати годувальника, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Судом раніше зазначалось, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення не дослідив усіх фактичних обставин, які мають бути враховані при вирішенні питання щодо призначення позивачці пенсії в разі втрати годувальника, а тому суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 28.10.2025 про призначення пенсії в разі втрати годувальника за ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.
За таких підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень ст.139 КАС України, здійснені позивачем документально підтверджені витрати на оплату судового збору у сумі 1331,20 грн. (а.с.28) підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправної відмови, а також зобов`язати вчинити дії задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.11.2025 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника, передбаченої Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2025 про призначення пенсії в разі втрати годувальника за ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН