ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 р. 	Справа № 440/562/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький) у справі № 440/562/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Заступника начальника управління - начальника відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Запорізькій області Лариси Будовської 
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнення, просив: 
- скасувати рішення заступника начальника управління - начальника відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Запорізькій області Лариси Будовської №13 від 06.01.2025, як протиправне;
- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити призначення, виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру та перераховувати пенсію за вислугу років згідно зі статтею 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.91 № 1789-XII (в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) ОСОБА_1 з 01.01.2025, із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, відповідно до довідки Полтавської обласної прокуратури від 01.01.2025 № 21-3вих25 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до якої розмір заробітної плати за нормами чинними на 31.12.2024 за відповідною (прирівняною) посадою прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури складає 72 800 грн., без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії та проводити виплати призначеної пенсії за вислугу років в повному обсязі без обмеження максимального (граничного розміру) виплати пенсії за вислугу років та без обмежень і особливостей, встановлених Законами України № 2148-VIII від 03.10.2017 та № 1058-ІV від 09.07.2003, а також Законом України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” №3668-VI від 08.07.2011 та Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” № 213-VIII від 02.03.2015 року, у тому числі без обмежень і особливостей, які можуть передбачатися законом для осіб з числа пенсіонерів, що працюють.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 залучено до участі у справі ГУ ПФУ в Запорізькій області, як співвідповідача. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №13 від 06 січня 2025 року в частині визначення відповідно наданих документів ОСОБА_1 стажу роботи на прокурорських посадах 14 роки 0 місяців 17 днів (11.07.2001 по 15.06.2012 та 18.03.2014 по 28.04.2017).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
ГУ ПФУ в Запорізькій області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення дано справи, 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на помилковість висновку суду першої інстанції щодо того, що спірна частина стажу має бути зарахована за нормами закону, чинного на час набуття відповідного стажу. 
Зазначає, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії (06.01.2025) саме Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі по тексту - Закон №1697-VII) визначав правове регулювання пенсійного забезпечення для працівників органів прокуратури України, а тому право на призначення пенсії за вислугу років могло виникнути у позивача за наявності вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років, проте за наданими документами до стажу роботи на посадах прокурорів ГУ ПФУ в Запорізькій області зараховано 14 років 00 місяців 17 днів.
Вказує, що оскільки станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років у позивача був відсутній необхідний стаж на посадах прокурорів, передбачений ст.86 Закону №1697-VII, що має становити не менше 15 років, та у зв`язку з тим, що перед зверненням за пенсією за вислугу років позивач не працював в органах прокуратури, не набув права на пенсію за вислугу років, ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення про відмову у переведенні пенсії позивача за вислугу років відповідно до Закону України “Про прокуратуру”, яке необґрунтовано визнано судом першої інстанції протиправним та скасовано.
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу. 
На підставі положень ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 2021 позивач є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
06 січня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про прокуратуру” із наданням відповідних документів.
За результатами розгляду за принципом екстериторіальності вказаної заяви, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №13 від 06.01.2025 відмовлено у призначенні позивачу пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів.
Рішенням пенсійного органу, відповідно наданих документів ОСОБА_1 враховано стаж роботи на прокурорських посадах - 14 роки 0 місяці 17 дня (з 11.07.2001 по 15.06.2012 та 18.03.2014 по 28.04.2017). Відмовлено ОСОБА_1 в переході на пенсію згідно із Законом України “Про прокуратуру”, оскільки не дотримані умови призначення пенсії визначені п.1, п.8, п.9 ст.86 Закону №1697-VII.
Позивач, не погодившись із рішенням пенсійного органу, звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що пенсійним органом невірно розраховано стаж роботи позивача на прокурорських посадах, у зв`язку з чим вважав за можливе скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №13 від 06.01.2025 в частині визначення відповідного стажу.
Водночас, оскільки вислуга років позивача є меншою, ніж передбачена ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугу років.
Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
На час звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії (січень 2025 р.) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, статтею 86 якого визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до частин 1, 2 вказаної статті Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Статтею 15 Закону № 1697-VII визначено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; перший заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора;) керівник підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора; заступник керівника підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; прокурор Офісу Генерального прокурора; прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури;) заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури; керівник окружної прокуратури; перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; прокурор окружної прокуратури (у тому числі прокурор - стажист окружної прокуратури).
Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.
Тобто, за вищенаведених положень Закону №1697-VII, посади слідчих прокуратури, помічників прокурорів, старших помічників прокурорів і стажистів зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію, натомість не відносяться до спеціального стажу – стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 цього Закону.
Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.09.2018 у справі № 263/13789/16-а.
Судом встановлено, що позивач обіймав посади:
- стажиста на посаді помічника Миргородського міжрайонного прокурора у період з 19.07.1999 по 01.11.1999:
- слідчого Миргородської міжрайонної прокуратури Полтавської області у період з 01.11.1999 по 26.06.2000;
- слідчого прокуратури Решетилівського району Полтавської області у період з 26.06.2000 по 11.07.2001, 
- помічника прокурора Решетилівського району Полтавської області у період з 11.07.2001 до 01.04.2002;
- старшого помічника прокурора Решетилівського району Полтавської області у період з 01.04.2002 до 24.12.2002;
- старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та корупцією прокуратури Полтавської області у період з 24.12.2002 до 23.02.2004;
- старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Полтавської області у період з 23.02.2004 до 19.08.2005;
- прокурора Котелевського району Полтавської області у період з 19.08.2005 до 29.01.2007;
- помічника прокурора Котелевського району Полтавської області у період з 30.01.2007 до 06.08.2008;
- старшого помічника прокурора Котелевського району Полтавської області у період з 06.08.2008 до 11.06.2012;
- старшого прокуратури Котелевського району Полтавської області у період з 11.06.2012 до 15.06.2012;
- заступника прокурора Полтавської області у період з 18.03.2014 до 02.04.2014; 
- першого заступника прокурора Полтавської області у період з 02.04.2014 до 03.09.2015;
- в.о. начальника управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області у період з 04.09.2015 до 15.09.2015
- начальника управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області у період з 15.09.2015 до 12.01.2016;
- начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області у період з 12.01.2016 до 28.03.2017;
- слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Полтавської області у період з 28.03.2017 до 28.04.2017, що підтверджується відомостями з трудової книжки.
За наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років та документів, пенсійним органом враховано стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорських посадах 14 років 0 місяців 17 днів (11.07.2001 по 15.06.2012 та 18.03.2014 по 28.04.2017).
Разом з тим, з трудової книжки вбачається наявність у позивача стажу роботи і до 11.07.2001, зокрема: стажиста на посаді помічника Миргородського міжрайонного прокурора у період з 19.07.1999 по 01.11.1999: слідчого Миргородської міжрайонної прокуратури Полтавської області у період з 01.11.1999 по 26.06.2000; слідчого прокуратури Решетилівського району Полтавської області у період з 26.06.2000 по 11.07.2001.
Водночас, спірне рішення пенсійного органу не містить відомостей про вищевказані періоди та обґрунтування можливості/неможливості зарахувати їх до стажу роботи на прокурорських посадах.
Невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Відповідно до п.п.1,6,7 ч. 1 ст. 47 Закону України Про адміністративну процедуру під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про адміністративну процедуру" адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про адміністративну процедуру" адміністративний орган визначає відповідно до законодавства способи та обсяг встановлення обставин справи. При цьому адміністративний орган не обмежений доводами учасників адміністративного провадження, наданими ними доказами та клопотаннями.
Згідно з ч. 4 ст. 52 Закону України "Про адміністративну процедуру" забороняється вимагати від учасника адміністративного провадження надання доказів, які не стосуються обставин справи, а також всупереч принципу офіційності, згідно з яким обов`язок збирання доказів покладений на адміністративний орган.
Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України "Про адміністративну процедуру" за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону України "Про адміністративну процедуру" адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
У справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип належного урядування не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, відповідач всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України правомірності прийнятого рішення в частині обрахунку ОСОБА_1 стажу роботи на прокурорських посадах ні суду першої, ні апеляційної інстанції не довів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 13 від 06 січня 2025 року в частині визначення відповідно наданих документів ОСОБА_1 стажу роботи на прокурорських посадах 14 роки 0 місяців 17 днів (11.07.2001 по 15.06.2012 та 18.03.2014 по 28.04.2017). 
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при вирішенні питання наявності чи відсутності підстав для зарахування періодів роботи на посадах стажиста, слідчого прокуратур до прокурорського стажу, пенсійний орган має застосовувати норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.09.2018 у справі № 263/13789/16-а.
Доводи апелянта щодо правомірності спірного рішення з огляду на відсутність у позивача необхідного стажу роботи на прокурорських посадах колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені обставини не звільняють пенсійний орган від обов`язку обґрунтувати своє рішення належним чином. Проте, спірне рішення не містить відомостей щодо зарахування/не зарахування всіх періодів роботи позивача в органах прокуратури із наведенням відповідних обґрунтувань. 
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення в частині задоволення позову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 у справі №440/562/25 в частині задоволення позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова