Справа №504/4697/18
Провадження №2/504/103/26

Доброславський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19.06.2026	с-ще Доброслав	

Доброславський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
секретаря – Ориник М.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, позов ОСОБА_1 до Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області правонаступником якої є Південнівська міська рада Одеської області, про визнання права власності на самочинне збудоване майно, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, житловий будинок, загальною площею 130,0 кв.м., житловою площею 33,6 кв.м., допоміжною площею 96,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обгрунтування доводів позову заявник стверджує, що відповідно до договору дарування земельної ділянки від 11.09.2018 року йому на праві власності належить земельна ділянка, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1475 га, кадастровий номер 5122785800:02:001:1451, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , територія Південнівської ОТГ.
Заявник стверджує, що він фактично користується цією земельною ділянкою набагато більшим часом.
Так у 2011 року заявник збудував на цій земельній ділянці вищевказаний житловий будинок.
У 2018 році на вказаний житловий будинок було виготовлено технічний паспорт.
Заявник вважає, що в порядку статті 331 ЦК України він має право на набуття права власності на побудований ним самочинно будинок.
Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав.
Представник Південнівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у свою відсутність.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного:
Судом встановлено, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 11.09.2018 року заявнику на праві власності належить земельна ділянка, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1475 га, кадастровий номер 5122785800:02:001:1451, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що на цій земельній ділянці заявник збудував нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 130,0 кв.м., житловою площею 33,6 кв.м., допоміжною площею 96,4 кв.м.
Щодо права:
Відповідно до частини першої статті 4 та частини першої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: звернення до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу; визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частини перша та друга статті 376 ЦК України).
Отже, збудувавши вказаний житловий будинок без належного на те дозволу, відсутності відповідного проекту, заявник не набув права власності на цей будинок, і тому позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Заявник не позбавлений права вжити заходів подання відповідної декларації про готовністю об`єкта до експлуатації, та вжиття кроків щодо введення будинку до експлуатації.
Тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Судовий збір:
Питання судового збору не порушувалось.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4-13, 76-89, 142, 258-273 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області правонаступником якої є Південнівська міська рада Одеської області, про визнання права власності на самочинне збудоване майно, – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя 	В. К. Барвенко