Справа № 344/21545/25 
Провадження № 33/4808/231/26 
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б. 
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Камінського І.П. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 , –
в с т а н о в и в:
Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665,6 грн судового збору.
Згідно постанови суду, ОСОБА_1 02 грудня 2025 року 0 02-29 год. в с. Вовчинець, по вул. Європейська, 3, керував транспортним засобом марки "Suzuki" д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря нарколога.
В апеляційній скарзі захисник Камінський І.П. вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідності доказів вимогам належності та допустимості. Вказує, що суд безпідставно визнав допустимим та поклав в основу рішення медичний висновок, який не містить жодних об`єктивних кількісних показників, зокрема даних про концентрацію алкоголю в крові, не зазначає метод дослідження, не фіксує результатів вимірювання та не підтверджує перевищення допустимого рівня алкоголю, у зв`язку з чим має суто оціночний характер і не відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відсутність показника проміле унеможливлює встановлення факту сп`яніння, позбавляє сторону захисту можливості перевірити результати огляду та свідчить про відсутність належного доказу як такого, що відповідно виключає можливість доведення складу правопорушення. Суд першої інстанції формально відхилив доводи захисту та відповідні клопотання, не надавши мотивованої відповіді, не здійснив аналіз аргументів сторони захисту та обмежився загальними посиланнями на норми закону без їх застосування до конкретних обставин справи, що свідчить про порушення вимог щодо повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин. Також апелянт вважає, що за доктриною «плодів отруйного дерева», медичний висновок є неналежним доказом, а усі інші докази, що ґрунтуються на ньому, також не можуть підтверджувати вину особи. Стверджує, що суд переклав тягар доказування на сторону захисту, що суперечить принципу презумпції невинуватості. Апелянт вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, оскільки визнав достатнім доказ, який за своєю суттю є декларативним і не дозволяє перевірити ані об`єктивність огляду, ані дотримання методики його проведення, ані факт перевищення допустимого рівня алкоголю. Суд не навів мотивів, чому відсутність ключових показників не впливає на можливість встановлення складу правопорушення, що свідчить про немотивованість рішення. Крім того, зазначає, що суд обмежився формальним переліком доказів без їх належної оцінки, не перевірив їх достатність, допустимість та взаємний зв`язок, а висновки про вину зробив на підставі припущень. Відсутність кількісних показників алкоголю унеможливлює перевірку правильності висновків лікаря, позбавляє сторону захисту ефективного права на спростування обвинувачення та виключає можливість встановлення об`єктивної сторони правопорушення. Апеляційна скарга також акцентує, що суд першої інстанції застосував формальний підхід до розгляду справи, фактично відтворивши матеріали провадження без їх критичної оцінки, не надав відповіді на ключові доводи захисту та безпідставно визнав доведеними обставини, викладені у протоколі та медичному висновку. Апелянт стверджує, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували подію та склад адміністративного правопорушення, а наявні сумніви щодо факту перебування особи у стані сп`яніння є об`єктивними. 
Просить скасувати постанову суду та закрити провадження щодо нього у справі через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, будь яких клопотань не подавав, що не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов правильних висновків.
Обставини справи, які були встановлені судом та зазначені у постанові підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме: даними протоколупро адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №529263 від 02.12.2025 року (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння (а.с.2); направленням на огляд в медичний заклад (а.с. 3); висновком лікаря щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 (а.с. 4); копією постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.6); відеозаписом що міститься в матеріалах справи (а.с. 9).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильних висновків.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
На відеозаписах з нагрудної камери працівників поліції (а.с. 9), зафіксовано зупинку авто під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години. В процесі спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , в останнього були виявлені ознаки сп`яніння та було запропоновано пройти медичний огляд в найближчому медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився і був доставлений. Після проходження огляду на стан сп`яніння, у ОСОБА_1 були виявлено стан алкогольного сп`яніння та складено відповідні адміністративні матеріали.
Протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог КУпАП та узгоджується з відеозаписами.
Апеляційний суд також бере до уваги правові позиції Верховного Суду, відповідно до яких у справах про притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП суд зобов`язаний особливо ретельно перевіряти відповідність доказів вимогам закону. У даній справі суд першої інстанції виконав цей обов`язок: дослідив усі надані документи та відеоматеріали, надав їм належну правову оцінку.
Твердження апелянта про недопустимість висновку лікаря через відсутність у ньому цифрового показника концентрації алкоголю в організмі особи, методу дослідження та інших кількісних показників, апеляційний суд вважає безпідставними. Закон не містить вимоги про те, що факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння може підтверджуватися виключно цифровим значенням концентрації алкоголю в крові або видихуваному повітрі. Належним доказом є висновок медичного огляду, складений уповноваженим лікарем у встановленому порядку, якщо відсутні дані про порушення процедури його проведення або оформлення. Сам по собі факт відсутності у висновку лікаря конкретного показника проміле не свідчить про його недопустимість чи недостовірність. Висновок лікаря є офіційним медичним документом, складеним спеціалістом, який має відповідні знання та повноваження для встановлення стану сп`яніння особи. Апелянтом не надано жодного альтернативного медичного документа чи інших об`єктивних відомостей, які б ставили під сумнів правильність висновків лікаря.
Апеляційний суд також відхиляє доводи про те, що суд першої інстанції формально підійшов до оцінки доказів та не надав належної відповіді на аргументи сторони захисту. Зі змісту постанови місцевого суду вбачається, що суд дослідив усі докази, які містяться в матеріалах справи. Сам факт незгоди сторони захисту з оцінкою доказів не свідчить про відсутність такої оцінки або про неповноту судового розгляду.
Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про істотні порушення процедури огляду, недостовірність медичного висновку чи фальсифікацію доказів, матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції надав належну оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності, дотримався вимог процесуального закону та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанова суду першої підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення. 
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.С. Шигірт