Справа №766/4849/26
н/п 1-кп/766/3564/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 12025230000001799 від 18.11.2025 за обвинуваченням:
- ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жеребкове Ананьївського району Одеської області, громадянина України, українця, не одруженого, військовослужбовця призваного за мобілізацією, старшого оператора військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно статті 89 КК України раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді старшого оператора військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», 17.11.2025 близько 21 години 30 хвилин, керуючи автомобілем Honda CRV, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи рух по автодорозі, рухаючись на горизонтальній ділянці, сухого, чистого асфальтобетонного покриття, автодороги «Одеса – Мелітополь – Новоазовськ» Херсонського району Херсонської області, в темний час доби, із сторони м. Херсон в напрямку м. Миколаєва, в районі 205 км. + 266 м, маючи реальну та об`єктивну можливість продовжувати рух в обраному напрямку, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, порушуючи вимоги п.п. 1.5., 2.1.(а), 2.3.(б), 2.9.(а), 10.1, 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не маючи права на керування транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу (безпечному руху нічого не заважало, контактів з іншими транспортними засобами не було), щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням, здійснив наїзд на бетонний блок зі стовпом та антидроновою сіткою, що встановлені на правому узбіччі, тобто поза-межами дорожнього покриття, вздовж, з послідуючим виїздом за межі проїзної частини. 
В результаті дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля Honda CRV, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.
Суд кваліфікує дії  ОСОБА_5  ч. 3 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.
II.Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор в судових дебатах зазначив про доведеність вини в діях обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просив призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на вісім років.
Представник малолітнього потерпілого в судових дебатах не заперечувала проти запропонованої прокурорм міри покарання та просила задовольнити цивільний позов в повному обсязі.
Захисник в судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України та зменшити розмір моральної шкоди за пред`явленим цивільним позовом. 
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у вчиненому, підтвердив обставини, встановлені під час досудового розслідування. Дав показання про те, що 17.11.2025 року він разом із потерпілою перебував у закладі, де трохи випив віскі із колою. Після закриття закладу він мав намір відвести дівчину додому, знаючи, що його позбавлено права керування транспортними засобами, вони сіли в машину, але дорогою автомобіль повело і він здійснив наїзд на бетонний блок. Зазначив про повне визнання своєї вини, готовність до відшкодування збитків, а також про повне визнання цивільного позову, не оспорюючи його розміру. 
У судових дебатах обвинувачений зазначив про повне визнання цивільного позову, своєї провини та просив призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Оскільки обвинуваченим не оспорюються фактичні обставини справи і як встановлено судом, він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
IV. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Оскільки обвинувачений свою вину визнав в повному об`ємі, розкаявся у вчиненому, дав суду чіткі та послідовні показання, не спотворюючи обставин вчиненого кримінального правопорушення, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.
V. Мотиви призначення покарання
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, є військовослужбовцем, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, за місцем реєстрації скарг та заяв щодо нього не надходило, під час перебування в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» порушень режиму утримання не допускав, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. 
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам. 
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на вище наведене, суд вважає за можливе застосовувати щодо обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Суд приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_5 шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари і буде відповідати меті покарання, закріпленій ст. ст. 50, 65 КК України, а також забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів. Підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75КК України, відсутні.
За змістом пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» в кожному випадку призначення покарання за ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначено на строк до десяти років.
Так, судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та не маючи права на керування транспортними засобами, допустив порушення Правил дорожнього руху України, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням транспортним засобом, внаслідок чого допустив виїзд за межі проїзної частини та наїзд на бетонний блок зі стовпом та антидроновою сіткою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.
З огляду на характер та обсяг допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, грубе нехтування вимогами безпеки дорожнього руху, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та без права на керування, а також тяжкість наслідків, що настали, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
На переконання суду саме такий вид покарання відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого, а також буде достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
VI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Вирішення пред`явленого цивільного позову.
Відповідно до положень статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до поданого цивільного позову головний спеціаліст служби у справах дітей Херсонської міської ради ОСОБА_7 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , просить:
- Стягнути з ОСОБА_5 на користь малолітнього ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Системне тлумачення норм кримінального процесуального та цивільного законодавства України свідчить про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Така позиція випливає з усталеної практики Верховного Суду, зазначеної у постановах від 04 листопада 2021 року у справі № 205/3109/20 (провадження № 51-3752км21), від 27 жовтня 2022 року у справі № 200/1437/18 (провадження № 51-2280км22), від 01 листопада 2022 року у справі № 748/356/19 (провадження № 51-1402км22), від 15 листопада 2022 року у справі № 635/6067/19 (провадження № 51-306км22), від 12 січня 2023 року у справі № 554/8829/19 (провадження № 51-2208км22) та від 16 лютого 2023 року у справі № 289/1825/19 (провадження № 51-94км22).
Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.
Суд враховує, що малолітній ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини обвинуваченого, втратив матір – ОСОБА_6 . Втрата матері є непоправною подією в житті дитини та спричиняє значні душевні страждання, позбавляє її материнської турботи, любові, виховання та підтримки, які мають особливе значення для повноцінного розвитку дитини.
При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість душевних страждань малолітньої дитини, вік потерпілого на момент смерті матері, довічний характер наслідків такої втрати, а також те, що смерть матері настала раптово та призвела до позбавлення дитини можливості отримувати її турботу, виховання та підтримку протягом усього життя.
З огляду на викладене, а також враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та наявність підстав для їх задоволення у розмірі 500 000 грн.
Процесуальні витрати на залучення експертів під час досудового розслідування склали:
- 4240,80 грн. за проведення автомеханічної експертизи Миколаївським відділенням Одеського НДІСЕ №5277-34-25;
- 4240,80 грн. за проведення транспортно-трасологічної експертизи Миколаївським відділенням Одеського НДІСЕ №5331-34-25;
- 3565,60 грн. за проведення інженерно-транспортної експертизи Миколаївським НДЕКЦ №СЕ-19/115-26/687-ІТ;
У відповідності до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.
Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст.100 КПК України.
Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України - суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. В даному кримінальному провадженні арешт на майно було накладено з метою зберігання речових доказів, а тому наразі його належить скасувати.
Керуючись ст. ст.349, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 8 (вісім) років.
Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати  ОСОБА_5  у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18.11.2025 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді «тримання під вартою», застосований щодо  ОСОБА_5 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов головного спеціаліста служби у справах дітей Херсонської міської ради ОСОБА_7 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про відшкодування моральної шкоди – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_5 на користь малолітнього ОСОБА_8 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з  ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 12047 (дванадцять тисяч сорок сім) гривень 20 (двадцять) копійок.
Скасувати арешт майна,накладений на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.11.2025 (№487/8733/25, н/п 1-кс/487/5142/2025), а саме на: автомобіль Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є БО БФ «З Божою допомогою» (місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Красівського, буд. 3, кв. 4), та на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у володінні ОСОБА_5 , із забороною розпорядження та користування; виріз подушки безпеки з керма автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 з речовиною бурого кольору; змив на марлевий тампон з поверхні руля, ручки АКПП, ручки дверей автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; контрольний змив.
Речові докази:
- автомобіль Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 – повернути БО БФ «З Божою допомогою»;
- виріз подушки безпеки з керма автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 з речовиною бурого кольору; змив на марлевий тампон з поверхні руля, ручки АКПП, ручки дверей автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; контрольний змив – знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області з урахуванням обмежень, визначених ч. 1 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя	ОСОБА_1