ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2436/25  Номер провадження 22-ц/814/2634/26	Головуючий у 1-й інстанції Фисун Л. С.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Панченка О. О.
при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лип`янка» 

на додаткове рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2026 року, ухвалене суддею Фисун Л. С., повний текст рішення складений – 02 березня 2026 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лип`янка» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2005 року, -

В С Т А Н О В И В:

06.10.2025 ТОВ «Лип`янка» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 16.09.2005, в якому просило суд визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 16.09.2005, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лип`янка», укладеною у запропонованій редакції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ імені А.Л. Фисуна та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі №б/н від 16.09.2005 щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5321682900:00:001:0147. У подальшому укладено додаток до договору оренди землі від 14.08.2008 та договір про внесення змін до договору оренди землі від 16.09.2005. Право оренди зареєстровано 14.04.2016, номер запису про інше речове право: 13681556. Протоколом загальних зборів №148 від 05.09.2022 змінено найменування шляхом зміни назви з ТОВ імені А.Л. Фисуна на ТОВ «Лип`янка». Строк дії даного договору сплив 15.09.2025. Беручи до уваги факт належного виконання обов`язків орендаря за умовами договору, ТОВ Лип`янка» повідомило орендодавця про намір скористатися переважним правом укладення договору оренди на новий строк та надіслало пропозицію щодо продовження договору оренди землі разом із проектом додаткової угоди, які відповідач отримала 27.08.2025. Лист-повідомлення орендодавця щодо розгляду пропозиції, проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та прийнятого рішення за результатами розгляду не надійшло. ТОВ «Лип`янка» продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, земельна ділянка не поверталась, а тому право оренди є дійсним. 

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2026 року у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Лип`янка» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2005 року – відмовлено.

09.02.2026 представник ОСОБА_1 - адвокат Кумечко М.С. через систему «Електронний суд» сформувала до Карлівського районного суду Полтавської області заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що 26.01.2026 відбувся розгляд справи за позовом ТОВ «Лип`янка» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 16.09.2005 по суті та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, проголошення якого відбулося 05.02.2026. 26.01.2026 адвокатом Кумечко М.С. в інтересах відповідача ОСОБА_1 подано заяву про стягнення судових витрат у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. ОСОБА_1 26.01.2026 було сплачено на користь адвоката Кумечко М.С. гонорар у розмірі 20 500 грн. 

Додатковим рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2026 року заяву представника відповідача - адвоката Кумечко Марини Сергіївни про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лип`янка» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2005 року - задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лип`янка» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500 гривень. 

Додаткове рішення мотивоване тим, що враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, зазначених у акті виконаних робіт, приймаючи до уваги надані документи, які підтверджують понесені витрати, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вартості наданої позивачу правової допомоги у розмірі 20 500 грн.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції ТОВ «Лип`янка», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належність та допустимість квитанції №10 від 26.01.2026 як доказу оплати послуг. Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції проігнорував сучасні стандарти податкової та фінансової дисципліни, що діють станом на 2026. Відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій», станом на 2026 для суб`єктів господарювання (ФОП 3-ї групи) встановлено обов`язок проведення розрахунків через РРО/ПРРО. Представник відповідача Кумечко М.С. за даними ДПІ зареєстрована як ФОП 3-ї групи. Надана нею квитанція №10 є паперовим документом довільної форми, що не містить фіскального номера, QR-коду та не зареєстрована на сервері ДПС, тобто не відповідає вимогам до розрахункових документів у 2026. У документі відсутні критично важливі реквізити: унікальний фіскальний номер та QR-код для миттєвої перевірки операції в базі ДПС. Операція не була зареєстрована на сервері ДПС у реальному часі, що робить цей документ юридично нікчемним у контексті підтвердження реального руху коштів.У матеріалах справи відсутня довідка за формою №34-ОПП (або №4-ОПП), що підтверджує статус адвоката як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Відсутність цього документа унеможливлює ідентифікацію платежу як гонорару самозайнятої особи, а статус ФОП зобов`язував адвоката видати фіскальний чек. Оскільки адвокат не підтвердила статус самозайнятої особи, вона була зобов`язана діяти як ФОП, що вимагає обов`язкової фіскалізації будь-якої готівкової операції. Суд першої інстанції не здійснив перевірки системи оподаткування представника, чим порушив норми ст. 89 ЦПК України щодо всебічної оцінки доказів. Не надано виписок про зняття готівки клієнтом ОСОБА_1 (що є малоймовірним для мешканця сільської місцевості у такому обсязі 20 500,00 грн) або про внесення цих коштів адвокатом на свій рахунок. У 2026 передача значної суми готівкою «з рук у руки» без фіскального чека є аномальною поведінкою, оскільки переказ за реквізитами IВАN є найбільш простим та прозорим способом оплати.Вбачається суперечність, оскільки договір укладено з адвокатом як фізсобою, а квитанція не відповідає ні стандартам самозайнятої особи (через відсутність обліку 34-ОПП), ні стандартам ФОП (через відсутність фіскалізації). Таким чином, квитанція №10 є недопустимим та невірогідним доказом, який не підтверджує фактичне понесення витрат, а її прийняття судом першої інстанції є наслідком ігнорування імперативних норм податкового та процесуального законодавства.Суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення проігнорував імперативні вимоги ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на правничу допомогу, складності справи та обсягу фактично виконаних робіт. Значна частина послуг, зазначених в акті від 26.01.2026, або не принесла клієнту жодного процесуального результату, або є необгрунтовано завищеною. Дана справа є: - типовою, малозначною та незначної складності; - не пов`язана з вирішенням виключної правової проблеми чи наявністю значного суспільного інтересу; - обумовлена сформованою і усталеною судовою практикою, що не потребує розроблення нової або складної правової позиції. Відповідно адвокатом Кумечко М.С. було складено однотипні процесуальні документи, зміст яких зводиться до викладення обставин справи та формального відтворення правових висновків судів. Отже, виконані роботи мають мінімальний рівень складності та відповідають типовій участі представника у справах цієї категорії, що не обґрунтовує заявлений розмір витрат. Перелічені у пунктах 1-2 акта виконаних робіт послуги фактично охоплюються однією процесуальною дією - підготовкою відзиву на позовну заяву. При цьому, послуги, зазначені у п. 1 на суму 3 000 грн, мають виключно організаційний та підготовчий характер і є складовою підготовки відзиву. Крім того, опрацювання базового законодавства та усталеної судової практики не може розглядатися як самостійна правнича послуга у такому обсязі, оскільки належить до загальної професійної кваліфікації адвоката. Адвокат, який приймає доручення у відповідній категорії спорів, має бути обізнаним у профільній галузі права без необхідності окремої тарифікації таких дій. Їх окреме виокремлення призводить до формального збільшення обсягу заявлених робіт. При цьому, відсутні уточнення, які саме документи аналізував адвокат, та чи було це необхідним, а самі матеріали справи не містили значного обсягу доказів, дослідження яких потребувало б істотних часових витрат. На думку адвоката Кумечко М. С., адвокат пу цій справі витратив на підготовку і подання відзиву до 14,5 годин, що, не співвідноситься із обсягом відзиву у 9 сторінок з формальним цитуванням норм та судової практики. Зауважується, що у провадженні Карлівського районного суду Полтавської області перебуває низка справ за позовами ТОВ «Лип`янка» з аналогічними предметом та підставами. У цих справах представником також є адвокат Кумечко М.С., яка подавала процесуальні документи аналогічні за змістом. Це свідчить про використання шаблонних документів, що додатково спростовує розмір заявлених витрат. В акті зазначено 5 000,00 грн за складання зустрічного позову. Проте ухвалою суду від 05.02,2026 вказаний зустрічний позов був повернутий відповідачу та не був прийнятий до розгляду через грубі процесуальні помилки самого представника. Такі витрати не відповідають критеріям «необхідності» та «розумності». Суд першої інстанції, стягнувши ці кошти, фактично переклав фінансову відповідальність за помилки адвоката Кумечко М. С. на позивача. За «заперечення на відповідь на відзив» нараховано 3 500,00 грн. Зміст даного документа мав виключно технічний характер і стосувався роз`яснення алгоритмів роботи системи «Електронний суд». Вказана робота не потребувала глибокого аналізу матеріального права чи правозастосовчої практики. Більше того, заперечення взагалі не стосувалося та не спростовували доводи відповіді на відзив. Стягнення такої значної суми за суто технічне пояснення функціоналу електронного судочинства є явним порушенням принципу розумності судових витрат. Суд першої інстанції не навів у рішенні розрахунку, як саме нібито «недобросовісність» позивача конвертувалася у 20 500,00 грн додаткових зусиль адвоката Кумечко М.С. Відсутність такого мотивування у додатковому рішенні свідчить про його необґрунтованість та свавільність. Оскільки оскаржуване рішення базується на помилковому трактуванні мети судових витрат як «засобу покарання», воно суперечить самій суті цивільного судочинства та підлягає скасуванню як таке, що прийняте з грубим порушенням принципів справедливості та верховенства права. Позивач у запереченнях наголошував на наявності очевидних графічних розбіжностей у підписах Фисун Н.І. на договорі від 03.11.2025 та на акті від 26.01.2026. Підписи суттєво відрізняються за нахилом та складністю, що може свідчити про їх штучне створення для формального підтвердження понесених витрат. Суд першої інстанції всупереч ст. 89 ЦПК України проігнорував ці зауваження, не витребував оригінали документів та не перевірив дійсність правочину. 

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Кумечко М.С., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 05.02.2026 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Лип`янка» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 16.09.2005 - відмовлено (а.с. 194-196 матеріалів провадження №2/531/107/26).

Представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Кумечко М.С. під час розгляду справи подано заяву про стягнення судових витрат та зроблено заяву про подання доказів про понесені судові витрати (а.с. 188 матеріалів провадження №2/531/107/26).

На підтвердження понесених відповідачем судових витрат за надання правничої допомоги до заяви про ухвалення додаткового рішення надано копії документів, відповідно до яких ОСОБА_1 понесла судові витрати на правничу допомогу в сумі 20 500,00 грн, а саме: договір про надання правничої допомоги від 03.11.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кумечко М.С. (а.с. 6 матеріалів провадження №2-др/531/9/26); акт виконаних робіт від 26.01.2026 на суму 20 500 гривень (а.с. 7 матеріалів провадження №2-др/531/9/26); квитанцію №10 від 26.01.2026 про отримання адвокатом гонорару в сумі 20 500 грн (а.с. 8 матеріалів провадження №2-др/531/9/26); копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 5 матеріалів провадження №2-др/531/9/26).

Перевіряючи реальність надання відповідачу професійної правничої допомоги, суд першої інстанції зазначив, що у матеріалах справи міститься відзив на позов, зустрічна позовна заява, клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позов, заперечення на відповідь на відзив. Крім цього, журналами судових засідань підтверджується участь представника у судових засіданнях під час розгляду справи.

Суду першої інстанції надано належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу у зазначеному у заяві розмірі.

Оцінюючи надані представником відповідача докази в підтвердження обсягів отриманих витрат на професійну правничу допомогу, а саме копію договору про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт від 26.01.2026 до договору про надання правничої допомоги, суд першої інстанції зазначив, що послуги, які надавалися адвокатом відповідачу, є такими, що відповідають як критеріям розумності, так і критеріям необхідності, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500,00 грн є обґрунтованим. Суд першої інстанції зазначив, що послуги, зазначені в акті, дійсно були надані позивачу.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні питання розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 15 ЦПК України).

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, суд у даному випадку при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500 грн, виходячи з наступного.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що ухвалюючи додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про стягнення з ТОВ «Лип`янка» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500 грн, виходячи з наступного.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні від 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява №49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).

ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у cправі №910/615/14 (№910/5042/22), від 26.09.2024 у cправі № 910/11903/23.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23.

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Кумечко М.С. на підставі договору про надання правової допомоги від 03.11.2025 (а.с. 6 матеріалів справи №2-др/531/9/26).

Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 26.01.2026, виконаних адвокатом Кумечко М.С. згідно договору про надання правової допомоги від 03.11.2025, сторони погодили надання наступних правових: опрацювання законодавчої бази, судової практики, правових позицій Верховного Суду, що регулюють спірні відносини. Формування правової позиції та стратегії захисту. Аналіз документів наданих клієнтом 3 години – 3 000 грн; складання та подання до Карлівського районного суду Полтавської області відзиву на позовну заяву, формування додатків до нього 5 годин – 5 000 грн; складання та подання до Карлівського районного суду Полтавської області у справі №531/2436/25 зустрічної позовної заяви, формування додатків до неї. Розрахунок суми основного боргу зі сплати орендної плати, пені, 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу ТОВ «Лип`янка» перед ОСОБА_1 5 годин – 5 000 грн; складання та подання до Карлівського районного суду Полтавської області клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, зустрічної позовної заяви та клопотань 1,5 години – 1500 грн; складання та подання до Карлівського районного суду Полтавської області у справі №531/2436/25 заперечення на відповідь на відзив 3,5 години - 3 500 грн; участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ у Карлівському районному суді Полтавської області по справі №531/2436/25 26.01.2026 (вступне слово, підтримання позиції, виступу у судових дебатах) одне судове засідання – 2 500 грн. Роботи виконані на суму 20 500 грн (а.с. 7 матеріалів провадження №2-др/531/9/26). 

24.02.2026 ТОВ «Лип`янка» в системі «Електронний суд» сформовано заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому просило суд відмовити повністю у задоволенні заяви адвоката Кумечко М.С. про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 500 грн (а.с. 19-21 матеріалів провадження №2-др/531/9/26).

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оцінюючи надані представником відповідача докази в підтвердження обсягів отриманих витрат на професійну правничу допомогу, а саме копію договору про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт від 26.01.2026 до договору про надання правничої допомоги, послуги, які надавались адвокатом відповідачу, є такими, що відповідають, як критеріям розумності, так і критеріям необхідності, у зв`язку з чим, розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500,00 грн є обґрунтованим. Послуги, зазначені в акті, дійсно були надані позивачу.

Оцінюючи співмірність визначеного розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд, перш за все, виходить з того, що спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним. 

Заявлені представником ОСОБА_1 – адвокатом Кумечко М.С. витрати в частині опрацювання законодавчої бази; написання заперечення на відповідь на відзив; написання та подача зустрічної позовної заяви; написання та подача клопотання про поновлення процесуального строку; участь в судовому засіданні 26.01.2026 в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки сам по собі аналіз позовних вимог, формування позиції, вивчення та аналіз судової практики і підготовка та подання відзиву на позовну заяву не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням відзиву на позов, що заявлені як окремі послуги, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

Тому, з огляду на типовість спору та сформовану сталу судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог ТОВ «Лип`янка», колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що ухвалений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу 20 500 грн є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 5 000 грн, що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, ухвалених до стягнення із ТОВ «Лип`янка» на користь ОСОБА_1 , з розміру 20 500 грн до розміру 5 000 грн. 

01.04.2026 до Полтавського апеляційного суду ТОВ «Лип`янка» подало клопотання про витребування доказів: у Головного управління ДПС у Полтавській області інформації щодо ОСОБА_2 : чи перебувала зазначена особа станом на січень-лютий 2026 на обліку як фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокатську)? Чи видавалася їй довідка про взяття на облік за формою №34-ОПП (або №4-ОПП)? Чи зареєстровані за нею як адвокатом (самозайнятою особою) РРО або ПРРО для здійснення готівкових розрахунків? У адвоката Кумечко М.С.: належним чином засвідчену копію довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру, за формою №34-ОПП (або №4-ОПП), що підтверджує її статус особи, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокатську).

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегією суддів Полтавського апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Лип`янка» про витребування вищевказаних доказів з огляду на те, що по справі вбачається, що ТОВ «Лип`янка» подавало відповідь на відзив (а.с. 107-111 матеріалів провадження №2/531/107/26), заперечення на прийняття зустрічної позовної заяви (а.с. 162-164 матеріалів провадження №2/531/107/26), в яких суду першої інстанції це клопотання не заявляло. Вбачається, що ТОВ «Лип`янка» заявляло суду першої інстанції інші клопотання, тобто було обізнане з процесуальними правами і мало можливість заявити вказане клопотання. 

22.05.2026 до Полтавського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кумечко М.С. про закриття апеляційного провадження з підстав того, що подана апеляційна скарга на додаткове рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 24.02.2026 не підписана власним електронним підписом представника ТОВ «Лип`янка» - адвокатом Кобченко О.М.

Вирішуючи клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кумечко М.С. про закриття провадження у даній справі, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки висновки Верховного Суду у справі № 440/17245/23 не є релевантними у даній справі. Представником ТОВ «Лип`янка» - адвокатом Кобченко О.М. апеляційну скаргу подано через підсистему «Електронний суд» з дотриманням вимог ст. 43, 356 ЦПК України, до апеляційної скарги додано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.03.2025 щодо ТОВ «Лип`янка», в якому у розділі – відомості про керівника юридичної служби, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підпиусвати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, значиться Кобченко О.М. – керівник. Як значиться у цьому Витязі, цей Витяг отримано підсистемою «Електронний суд» з Єдиного державного реєстру юридчиних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом автоматизовааного доступу та підписано кваліфікованою електронною печаткою ідсистеми «Електронний суд» (а.с. 43 матеріалів провадження №2/531/107/26). Такий Витяг автоматично додається до апеляційної скарги, що подається представником юридичної особи, та додаткового посвідчення, підписання кваліфікованим електронним підписом не потребує.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лип`янка» – задовольнити частково.

Додаткове рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2026 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лип`янка» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 20 500 грн - змінити, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до розміру 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 травня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов О. О. Панченко