ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 
справа № 753/3911/25
провадження № 1-кп/753/878/26
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді    ОСОБА_1 , 
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_3 , 
прокурора      ОСОБА_4 ,
захисника      ОСОБА_5 
обвинуваченого    ОСОБА_2 , 
в с т а н о в и в:
Солдат ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 17,65 КУ, ст. 17 ЗУ «Про оборону України», ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9,11,16,28-32, 35, 36, 37, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 3,4,6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, 23 грудня 2024 року близько 19 год. 40 хв. та повторно 24 грудня 2024 року близько 13 год. 28 хв., усвідомлюючи, що начальник збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 капітан ОСОБА_6 та тимчасово виконуючий обов`язки командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 штаб-сержант ОСОБА_7 є його прямими начальниками за військовим званням, діючи з особистих мотивів та з прямим умислом, проявивши легкодухість, в умовах воєнного стану, перебуваючи за місцем дислокації Київського міського збірного пункту ( АДРЕСА_2 ), після оголошення йому капітаном ОСОБА_6 та штаб-сержантом ОСОБА_7 наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 371 від 23 грудня 2024 року (по стройовій частині), згідно з яким солдата ОСОБА_2 призначено на посаду солдата резерву роти рядового складу в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), порушуючи військову дисципліну, відкрито безпідставно відмовився виконувати наданий наказ. 

У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_2  свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не визнав та пояснив, що 17 грудня 2024 року після роботи він під`їхав до м. Харківська, де 2 невідомі особи почали перевіряти в нього документи, після чого працівники поліції відвезли його до ТЦК. У подальшому ОСОБА_2 направили на ВЛК, яке він належно не проходив, оскільки не було жодних аналізів. Після цього його відвезли на ДВРЗ, де без його згоди утримували під вартою. Там оголошувались якісь документи, жодні накази йому на руки не давали. ОСОБА_2 наполягав, що він є цивільним і має права. Коли і хто його призвав на військову службу, йому невідомо, бо ніяких документів йому ніхто не показував. Допитаних у судовому засіданні свідків, можливо, він раніше і бачив, але вони йому ніяких документів не показували. Підтвердив, що 23,24 грудня 2024 року йому щось зачитували, чи був це наказ, він не знає, оскільки для ознайомлення ці документи йому не надавали. 27 березня 2025 року після звільнення з під варти до військової служби не повернувся, оскільки вважає себе цивільною людиною. Він не має військової освіти чи спеціальності, та жодного досвіду. Крім того, військову присягу не приймав, має релігійні переконання, що не дозволяють йому брати в руки зброю та стріляти. 

Не дивлячись на такі показання обвинуваченого ОСОБА_2 та не визнання вини, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні докази, зібрані по справі, суд уважає повністю доведеною його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при викладених у обвинувальному акті обставинах, що підтверджується даним, які містяться в:
-показаннях свідок ОСОБА_7 , який в судовому засіданні зазначив, що у 2024 році був в.о. командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 та саме він зачитував ОСОБА_2 наказ про переведення в іншу частину на збірному пункті. Всі присутні відмовлялись виконувати наказ, це фіксувалося на відеокамеру Також, наказ доводився ще й 24 грудня 2024 року, але вже іншою особою;
-показаннях свідка ОСОБА_6 який пояснив, що знає ОСОБА_2 з 17 грудня 2024 року, оскільки він був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_2 було призначено наказом № 368 на посаду стрілець-санітар. Наказом № 371 від 23 грудня 2024 року ОСОБА_2 призначено на іншу посаду у м. Черкаси. Цей наказ доводився ОСОБА_2 у приміщенні Київського збірного пункту, велась відео фіксація. ОСОБА_2 фактично відмовився виконувати наказ, вказуючи, що він є актором і стрілець - це не його тематика. 24 грудня 2024 року він приблизно о 13.30 год. у приміщенні збірного пункту зачитав наказ № 371, в тому числі і ОСОБА_2 , який відмовився його виконувати. Запропонували пройти до автобусу, але останній відмовився їхати;
-показаннях свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що знає ОСОБА_2 з 17 грудня 2024 року, коли його привезли до збірного пункту, де йому було доведено Наказ про те, що він є військовослужбовцем і повинен з`явитися до частини, що у м. Черкаси. 24 грудня 2024 року ті, хто погоджувались виконувати наказ, сідали до автобусу, ОСОБА_2 відмовився виконувати наказ і його провели до казарми. ОСОБА_2 вказував, що він актор і нікуди не поїде;
-повідомленні про вчинення кримінального правопорушення від 19 лютого 2025 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 , який відповідно до мобілізаційного плану призваний на військову службу за загальною мобілізацією на посаду стрільця, 23 грудня 2024 року вчинив непокору в умовах воєнного стану, відкрито відмовившись виконати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 371 від 23 грудня 2024 року (по стройовій частині) (а.с. 79-82);
-витязі із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) № 136 від 11 травня 2024 року (а.с. 83)
-витязі із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) № 368 від 20 грудня 2024 року на підтвердження того, що солдата запасу ОСОБА_2 , який відповідно до мобілізаційного плану призваний на військову службу за загальною мобілізацією на посаду стрільця, з 20 грудня 2024 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважати таким, що посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 84);
-витязі із наказу № 289-РС від 20 грудня 2024 року (а.с. 91) щодо звільнення від займаних посад і призначення солдата ОСОБА_2 , стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 - солдатом резерву роти резерву рядового складу в/ч НОМЕР_1 , вос-100097а;
-витязі із наказу № 371 від 23 грудня 2024 року (а.с. 85) на підтвердження того, що ОСОБА_2 , стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Сухопутних військ СЗУ, призначено наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 20 грудня 2024 року № 289-РС солдатом резерву рядового складу в/ч НОМЕР_1 , вважати таким, що 23 грудня 2024 року посаду здав і вибув до нового місця служби;
-витязі із наказу № 372 від 24 грудня 2024 року (а.с. 93) про скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 грудня 2024 року № 371, стосовно призначення військовослужбовця ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 солдатом резерву рядового складу, як нереалізованого;
-військовому квитку Серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження того, що останній визнаний придатним до служби та взято на військовий облік 17 грудня 2024 року, посада стрілець (а.с. 94-102);
-приписі солдата ОСОБА_2 від 23 грудня 2024 року № 121 з пропозицією 23 грудня 2024 року вибути до в/ч НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. Строк прибуття 24 грудня 2024 року (а.с. 104);
-довідці військово-лікарської комісії № 237/30 (а.с. 105) на підтвердження того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано придатним до військової служби. Медичний огляд проведено 17 грудня 2024 року;
-протоколі огляду від 3 січня 2025 року з додатком (а.с. 109-) на підтвердження того, що 24 грудня 2024 року на території збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 , начальником збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 доведено ОСОБА_2 до відома наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23 грудня 2024 року номер 371, який зазначив, що як цивільний не бажає йти на навчання.
Також, 23 грудня 2024 року на території збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , т.в.о. командир роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 - штаб сержант ОСОБА_10 повторно довів до відома військовослужбовцю ОСОБА_2 наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 20 грудня 2024 року № 368 про строєвій частині, який був доведений йому 21 грудня 2024 року начальником збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_7 капітаном ОСОБА_11 , щодо призначення останнього на посаду військовослужбовця роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 . Крім того, роз`яснено про кримінальну відповідальність за ч. 4 ст. 402 КК України за непокору. Також, доведено наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 по строєвій частині від 23 грудня 2024 року № 371 про призначення солдата ОСОБА_2 солдатом резерву рядового складу в/ч НОМЕР_1 , вважати таким, що 23 грудня 2024 року посаду здав і вибув до нового місця служби. З 23 грудня 2024 року останній виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_7 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Сухопутних військ ЗСУ.
Також, на питання ОСОБА_7 чи згідний ОСОБА_2 виконувати наказ, останній зазначив, що він не має військової спеціальності, є актор театру і кіно, тому його мали виключити з обліку;
-матеріалах службової перевірки відносно ОСОБА_2 (а.с. 136-179) за фактом невиконання останнім наказу в умовах воєнного стану.

У процесі дослідження і оцінки вказаних доказів, суд не встановив істотних процесуальних порушень при їх збиранні, які б ставили під сумнів обґрунтованість доводів сторони обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_2 .

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що він є цивільним, не має військової підготовки, не складав присяги, та в нього є релігійні переконання через які не може тримати зброю то суд уважає необхідним заначити наступне. 
Стаття 402 КК України передбачає відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.
У даному випадку безпосереднім об`єктом злочину є установлений порядок підлеглості.
З об`єктивної сторони це кримінальне правопорушення вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокори) або в іншому умисному невиконанні наказу.
Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.
Відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.
Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі, який віддається письмово, усно або іншим способом. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось). Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав.
Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватися не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно.
Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків
Суб`єктивна сторона непокори характеризується виною у формі прямого умислу. Умисел на невиконання наказу може виникнути у винної особи як у момент отримання наказу, так і пізніше. Ставлення винного до наслідків непокори характеризуються, зокрема, і необережністю. Мотиви можуть бути різними і для кваліфікації цього кримінального правопорушення значення не мають.
Суд звертає увагу, що з огляду на приписи ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закон не пов`язує факт прийняття військової присяги з початком проходження військової служби.
Для обвинуваченого, як для громадянина, призваного на військову службу під час мобілізації, на особливий період початком військової служби є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Так, у судовому засіданні відмову ОСОБА_2 виконувати оголошений йому наказ було підтверджено показаннями свідків та даними, що містяться на долученому до матеріалів кримінального провадження додатку до протоколу.
Крім того, у своїх показаннях сам обвинувачений постійно наголошував, що він є цивільним, а не військовослужбовцем, ніколи на нього не навчався, та не давав добровільну згоду на мобілізацію. 
Також судом враховується, що матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про те, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 371 від 23 грудня 2024 року сторона захисту оскаржувала до керівництва вищого рівня або до суду, як не містять будь-яких посилань на обставини та відповідні докази, які могли об`єктивно перешкодити ОСОБА_2 його виконати. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази оскарження останнім висновку ВЛК № 237/30 про його придатність до військової служби.
Крім того, як убачається з оглянутого в судовому засіданні відео, ОСОБА_2 не висловлював прохання про надання йому наказу для ознайомлення саме в момент його оголошення.

Щодо тверджень захисника про те, що ОСОБА_2 не мали право призивати в м. Києві оскільки він проживає в Київській області, то вони протирічать ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до якої військовозобов`язані та резервісти призиваються в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. 

Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника про невинуватість, уважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість останнього у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто, відкритій відмові виконанні наказ начальника, вчинені в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання  ОСОБА_2  суд, ураховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що відповідно до вимог ст. 12 КК України він відноситься до тяжкого, обставини вчинення правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, працює, неодружений, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, уважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.
Підстав для застосування до ОСОБА_2 ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки виправлення обвинуваченого, ураховуючи викладене, а також те, що останній вчинив правопорушення, яке становить підвищену суспільну небезпечність, яка проявляється у тому, що відкрита відмова обвинуваченого від виконання наказу може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, можливо лише за умови його ізоляції від суспільства.
Також, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним процесуальних обов`язків, суд уважає за необхідне запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд 
у х в а л и в:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 вираховувати з дня його фактичного затримання після вступу вироку в законну силу.
Зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 8 січня 2025 року по 27 березня 2025 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у вигляді застави - залишити без змін.
Заставу в розмірі 60560 грн. після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 
Суддя ОСОБА_1