Справа № 303/783/21

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м.Ужгороді кримінальне провадження №12020070040000490, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2020, за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Свалява, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, приватного підприємця, одруженого, з вищою освітою, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.358, ч. 4 ст.190 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення:
прокурора – ОСОБА_4 ,
представника потерпілого – ОСОБА_5 , 
сторони захисту:
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він по усній домовленості з ОСОБА_7 з лютого 2018 року користувався автомобілем марки MERSEDES-BENZ», номер шасі: НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , вартістю 912339 грн., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 07.04.2015, належить ОСОБА_7 .
В невстановлений досудовим розслідуванням день та час 2019 року, в ОСОБА_3 виник умисел на незаконне заволодіння автомобілем марки MERSEDES-BENZ, номер шасі: НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_4 без відома законного власника ОСОБА_7 
3 метою подальшої перереєстрації вказаного автомобіля, в невстановлену досудовим розслідуванням годину, у денну пору доби, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), 07.08.2019 перебуваючи в нотаріальній конторі приватного нотаріуса ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на підроблення офіційного документа, а саме довіреності №б/н від 07.08.2019, умисно здійснили підпис, прізвище та ініціали « ОСОБА_7 » від імені потерпілого ОСОБА_7 в графі «підпис» даної довіреності, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи за №4/421 від 12.11.2020.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на підроблення офіційного документа, який видається установою, що має право видавати такі документи і надає права, з метою його подальшого використання для переписки автомобіля марки MERSEDES-BENZ, номер шасі: НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_5 без відома законного власника ОСОБА_7 , домовився із невстановленою досудовим розслідуванням особою, щодо виготовлення довіреності №б/н від 07.08.2019 від імені ОСОБА_7 на ім?я ОСОБА_9 , що проживають в АДРЕСА_3 , та ОСОБА_10 мешканця АДРЕСА_4 .
В подальшому 07 серпня 2019 року, в нотаріальній конторі приватного нотаріуса ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі підробленої ОСОБА_3 та невстановленого особою довіреності №б/н від 07.08.2019, за невстановлену досудовим розслідуванням грошову винагороду ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , що проживають в АДРЕСА_3 , та ОСОБА_10 мешканець АДРЕСА_4 , незаконно набули права розпоряджатись майном належним потерпілому ОСОБА_7 - автомобілем марки MERSEDES-BENZ», номер шасі: НОМЕР_6 , сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_2 .
Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.358 КК України - підроблення іншого офіційного документа вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Також, ОСОБА_3 маючи умисел, направлений на використання завідомо підробленої довіреності №б/н від 07.08.2019 від імені ОСОБА_7 на ім?я ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , що проживають в АДРЕСА_3 , та ОСОБА_10 мешканця АДРЕСА_4 , яка надавала право останнім розпоряджатися, користуватися автомобілем марки «MERSEDES-BENZ», номер шасі: НОМЕР_7 , сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_8 та здійснювати його перереєстрацію, достовірно знаючи, що довіреність підроблена, умисно з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, надав (пред`явив) за невстановлену досудовим розслідуванням грошову винагороду ОСОБА_9 завідомо підроблену довіреність №б/н від 07.08.2019, на підставі якої, 18.10.2019 громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в ТСЦ 0541 у м. Вінниця, здійснив перереєстрацію автомобіля марки «MERSEDES-BENZ», номер шасі: НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_9 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 07.04.2015, належав потерпілому ОСОБА_7 .
Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України - використання завідомо підробленого документа.
Крім того, ОСОБА_3 , в невстановлений досудовим розслідуванням час 07.08.2019, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету, використовуючи довірливі відносини з потерпілим ОСОБА_7 , шляхом обману заволодів належним останньому на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 автомобілем «MERSEDES-BENZ», номер шасі: НОМЕР_11 , сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_12 , який належить останньому при наступних обставинах.
ОСОБА_3 використовуючи довірливі відносини з потерпілим ОСОБА_7 , який був впевнений у добросовісності дій ОСОБА_3 добровільно передав останньому належний йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль «MERSEDES-BENZ», номер шасі: НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_12 , з метою користування та подальшого можливого викупу вказаного автомобіля.
Однак, ОСОБА_3 діючи умисно, шляхом обману заволодів вказаним транспортним засобом, 07.08.2019 без згоди потерпілого ОСОБА_7 , на підставі підробленої довіреності №б/н від 07.08.2019 від імені ОСОБА_7 на ім?я ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , що проживають у АДРЕСА_3 , та ОСОБА_10 мешканця АДРЕСА_4 , за невстановлену досудовим розслідуванням грошову винагороду продав автомобіль марки «MERSEDES-BENZ», номер шасі: НОМЕР_1 , cipoгo кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_5 громадянину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а виручені кошти обернув на свою власну користь.
В такий спосіб, ОСОБА_3 шляхом обману та використовуючи довірливі відносини продав на підставі підробленої довіреності автомобіль марки «MERSEDES- BENZ», номер шасі: НОМЕР_6 , сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , згідно висновку експерта за №13/101 від 22.06.2020, вартість якого складає 912339 гривень, і таким чином на вказану суму заподіяв потерпілому великої матеріальної шкоди.
Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах.
Обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України, пояснив, що свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушеннях не визнає. Зазначає, що автомобіль, який йому був передав потерпілим ОСОБА_7 орієнтовно в кінці 2017 року, він отримав від останнього в якості завдатку за будівлю в м.Свалява по вул.Мукачівській. Разом з автомобілем ОСОБА_7 передав техпаспорт та ключі. Вартість автомобіля оцінили в 40000дол.США. ОСОБА_7 повинен був доплатити ще 110 000дол.США. Оскільки будівля не була введена в експлуатацію то він не міг оформити договір купівлі продажу частини. Стверджує, що потерпілий знав про те, що він має намір продати автомобіль. З метою продажу автомобіля розмістив відповідне оголошення на АВТО РІА. Покупець ОСОБА_9 приїхав в м.Мукачево з метою придбання автомобіля. ОСОБА_3 стверджує, що в той день зателефонував до ОСОБА_7 щоб він прийшов до ОСОБА_8 оформити довіреність. ОСОБА_9 залишив свій паспорт у нотаріуса і пішов забирати автомобіль, коврики та колеса до дому до ОСОБА_3 . На запитання про те, чи знає хто підписав довіреність, оскільки експертиза підтвердила, що підпис на довіреності не належить потерпілому, зазначив, що у них з потерпілим на той час були напружені відносини, тому припускає, що останній міг умисно спотворити свій підпис. 
Захисник вважає недоведеним стороною обвинувачення вчинення його підзахисним інкримінованих йому правопорушень за ч.ч.3,4 ст.358 КК України, зокрема, посилаючись на те, що оригінал довіреності не досліджувався. Щодо обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України, то в даному випадку в діях його підзахисного відсутні ознаки шахрайства, що підтверджується дослідженими доказами. 
Потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_1 , приватний підприємець, у судовому засіданні пояснив, що згідно домовленості з ОСОБА_3 передав останньому в користування автомобіль «MERSEDES-BENZ», cipoгo кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , який в подальшому мав намір йому продати за 45000дол.США. Ніякі документи, окрім техпаспорту, обвинуваченому не надавав. 
Про продаж свого автомобіля дізнався випадково, коли до нього зателефонувала якась особа, та просила дати пароль до сигналізації машини. У розмові особа повідомила, що придбала автомобіль в ОСОБА_12 .
Щодо наявності майнових відносин, про які стверджує потерпілий, не заперечував, однак вказує, що вони жодним чином не стосувалися автомобіля. Зазначив, що домовленість була наступною: обвинувачений зробить ремонт і віддасть гроші за автомобіль та борг по позиці. Також заперечує, що давав довіреність ОСОБА_12 на продаж автомобіля. 
Свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що звернувся до ОСОБА_14 з приводу підшукання автомобіля Мерседес МЛ, на що останній повідомив, що у нього є такий автомобіль і вони уклали договір купівлі-продажу автомобіля у нотаріуса. Поїздивши на автомобілі з`ясував, що такий перебуває у поганому стані, у зв`язку з чим повернув його ОСОБА_15 . Чи був ОСОБА_16 власником автомобіля чи продавав по довіреності не пам`ятає. Автомобіль придбав за 33000дол.США. На скільки пригадує, то ОСОБА_16 повідомив йому, що вказаний автомобіль він придбав на Закарпатті для перепродажу. Потім йому стало відомо від слідчого, що автомобіль перебуває у розшуку.
Свідок ОСОБА_17 , дружина обвинуваченого, повідомила суду, що автомобіль Мерседес дійсно перебував у користуванні чоловіка. Коли у них вдома відбувся обшук зрозуміла, що причиною був вказаний автомобіль, який чоловік отримав від ОСОБА_7 в якості передоплати, у зв`язку з чим попросила повернути його власнику.
Свідок ОСОБА_8 , теща обвинуваченого, приватний нотаріус, яка оформляла довіреність, на підставі якої було продано автомобіль належний потерпілому ОСОБА_7 , повідомила суду, що в день оформлення довіреності до неї прийшов ОСОБА_12 з хлопцями, які віддали їй паспорти для оформлення довіреності. ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_7 прийде пізніше. Потім прийшов ОСОБА_7 зі своїм паспортом і техпаспортом на автомобіль. Оформлення доручення відбувалось у присутності ОСОБА_7 . Він особисто підписав доручення та залишив його, щоб ОСОБА_18 забрав. Особу ОСОБА_7 під час вчинення нотаріальної дії було встановлено на підставі паспорта громадянина України.
Свідок ОСОБА_19 , двоюрідний брат обвинуваченого, повідомив, що від ОСОБА_20 він знає, що автомобіль, переданий ОСОБА_7 в якості передоплати за приміщення у АДРЕСА_5 . 
Свідок ОСОБА_21 , житель міста Свалява, повідомив, що знайомий з обвинуваченим, останній є орендодавцем комерційного приміщення, в якому він здійснює господарську діяльність. Зазначив, що обвинувачений у 2019 році повідомив йому, що співвласником приміщення, яке він у нього орендує, стане ОСОБА_7 і договір оренди потрібно буде укладати з ним. Щодо автомобіля Мерседес зазначає, що бачив його в обвинуваченого. При цьому останній повідомив, що власником автомобіля є ОСОБА_7 і він має намір його у нього придбати. Також свідок зазначає, що чув від обвинуваченого, що він нібито вже й сплатив завдаток власнику машини. 
Судом не вдалось отримати покази свідка  ОСОБА_9 з приводу обставин даного кримінального правопорушення, оскільки такий в судове засідання не з`явився, незважаючи на неодноразово застосовані до нього приводи, призначення судових засідань в режимі відеоконференції по місцю його проживання, у зв`язку з чим сторони відмовились від його допиту.
Судом досліджено письмові докази, з яких встановлено наступні обставини.
Як вбачається з Інформації, наданої старшому слідчому відділу Мукачівського відділу поліції Головного управління національної поліції України капітану поліції ОСОБА_22 , в порядку абз.8 ст.8 Закону України «Про нотаріат» від 02.03.2020, приватний нотаріус Мукачівського нотаріального округу ОСОБА_8 стверджує, що 07 серпня 2019 року нею на своєму робочому місці в м.Мукачево Закарпатської області, площа Кирила і Мефодія, 30, була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , що проживають в АДРЕСА_3 та ім`я ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_4 на право керувати на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 , виданого Центр ДАІ 2102 від 07.04.2015 автомобілем марки MERSEDES-BENZ, випуску 2012 року, двигун номер НОМЕР_1 , колір сірий, ТЗ-позашляховий універсал, реєстраційний номер: НОМЕР_5 . Особу ОСОБА_7 , який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, було встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_14 , виданого Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області 21.12.2000р.
Строк дії довіреності – один рік, без права передовір`я. Оригінал довіреності був вручений ОСОБА_7 . 
З витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей встановлено, що вказана довіреність зареєстрована в реєстрі за реєстраційним номером 49282204, дата посвідчення: 07.08.2019; номер у реєстрі нотаріальних дій: 420, бланк ННХ 013570.
З наданої на запити слідчого інформації територіальним сервісним центром №2142 (на правах відділу, м.Мукачево) РСЦ МВС В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ від 18.03.2020 та територіального сервісного центру №0541 (ТСЦ №0541 РСЦ МВС У ВІННИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ) (том ІІ, а.с.59-76) встановлено, що власником автомобіля марки MERSEDES-BENZ, випуску 2012 року, двигун номер НОМЕР_1 , колір сірий, універсал з 07.04.2015 є ОСОБА_7 . 
18.10.2019 вказаний транспортний засіб був перереєстрований на ОСОБА_9 як нового власника за договором купівлі-продажу транспортного засобу №6450/19/008141, укладеного між ПП «Каролінні», який діяв від імені власника транспортного засобу – ОСОБА_7 , на підставі укладеного з власником транспортного засобу Договору комісії №6450/19/008141, та ОСОБА_9 . 
З 15.11.2019 транспортний засіб був зареєстрований на ОСОБА_23 як власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в РСЦ МВС в Вінницькій області між нею та ОСОБА_9 від 15.11.2019.
Як вбачається з висновку почеркознавчої експертизи №4/282 від 21.09.2020, довіреність від 07.08.2019, підписана від імені ОСОБА_7 , підпис у графі «Підпис» у довіреності від імені ОСОБА_7 від 07.08.2019 виконаний із наслідуванням підпису ОСОБА_7 , однак не виконаний ним.
З висновку почеркознавчої експертизи №4/421 від 12.11.2020 встановлено, що рукописний текст у графі «Підпис» у довіреності від імені ОСОБА_7 виконаний, ймовірно, громадянином ОСОБА_3 , однак, вирішити питання чи виконаний підпис у нижній частині Довіреності навпроти графи «Підпис» від імені потерпілого ОСОБА_7 громадянином ОСОБА_3 не виявилось можливим.
У нотаріально посвідченій заяві від 26.02.2021 ОСОБА_9 підтвердив, що 26 лютого 2021 року йому відшкодовано (повернуто) кошти в сумі 28000 доларів США, які він передав ОСОБА_3 07.08.2019 року за придбаний автомобіль MERSEDES-BENZ, модель ML 350, тип транспортного засобу – універсал, колір сірий, номер кузова/шасі НОМЕР_1 за усним договором купівлі-продажу при отриманні довіреності на право розпоряджатися вказаним автомобілем, посвідченої того ж дня приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №420.
Додатковою угодою від 26.02.2021 розірвано договір купівлі продажу транспортного засобу від 16.10.2019, укладеного між ОСОБА_9 та Приватним підприємством «Кароліні». 
З висновку експерта №13/101 від 03.07.2020 встановлено, що ринкова вартість на території України автомобіля марки «MERSEDES-BENZ, ML 350», 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова номер НОМЕР_1 , сірого кольору, станом цін на 07 серпня 2019 року може становити 912339грн. (дев`ятсот дванадцять тисяч триста тридцять дев`ять гривень). 
Як стверджує сторона захисту, обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_7 домовились про продаж належної останньому частки комерційного приміщення в м.Свалява. Відповідно автомобіль переданий потерпілим обвинувачений вважав таким, що наданий йому як завдаток 40000дол.США за це майно. У підтвердження вказаної версії захисником подано ряд доказів, які також досліджено у судовому засіданні, а саме, заяву ОСОБА_24 від 21.12.2020, який діє в інтересах ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами справи, адресовану Свалявському районному суду, копію позовної заяви від 25.10.2018 ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання за позивачем права власності на частину офісно-торгового комплексу, що розташований в АДРЕСА_5 ; договір простого товариства (спільне будівництво) від 01.06.2011, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , об`єктом якого є офісно-торгівельний комплекс, що планується побудувати на земельній ділянці останнього за кадастровим номером 2124010100:01:004:0019 за адресою: АДРЕСА_5 ; декларацію про початок виконання будівельних робіт від 29.06.2011 з реконструкції з добудовою власного житлового будинку під офісно-торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_6 , замовником якої є ОСОБА_3 ; розпорядження Свалявського міського голови від 23.11.2016 №91, яким присвоєно земельній ділянці номер 2124010100:01:004:0035 з АДРЕСА_5 адресу: АДРЕСА_5 та державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 ; інвентаризаційну справу на будівлю за адресою: АДРЕСА_5 ; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якої приміщення за адресою: АДРЕСА_5 на праві спільної часткової власності (1/2) належить ОСОБА_3 та ОСОБА_25 (1/2); договір дарування від 14.07.2020 на підставі якого ОСОБА_25 від ОСОБА_7 набув право власності на частини будівлі за адресою: АДРЕСА_5 ; постанову Закарпатського апеляційного суду від 27.09.2021, якою скасовано ухвалу Свалявського районного суду від 14.03.2022 про залишення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання права власності; договір про пайову участь у розвитку інфраструктур територіальної громади м.Свалява та с.Драчино – Торгово-офісні приміщення м.Свалява, вул.Невського, 74/ Мукачівська, 9 від 18.12.2015, укладений Свалявською міською радою та ОСОБА_3 , рішення Свалявської міської ради від 15.12.2015 №12 про визначення розміру пайового внеску; технічний паспорт на нежитлову будівлю офісно-торгівельний комплекс №б/н на АДРЕСА_5 , замовником якого є ОСОБА_3 ; звіт про оцінку нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , проведений ТОВ «Бухгалтерська фірма «ГРОССБУХ», відповідно до якого ринкова вартість будівлі офісно-торгового комплексу, площею 489,8кв.м, розташованого за вказаною адресою склала 9104500грн.; клопотання захисника ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні про призначення почеркознавчої експертизи, поданого слідчому судді та ухвалу слідчого судді від 26.01.2021, якою відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
Окрім того, судом досліджені матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: лист ГУДМС в Закарпатській області від 30.04.2020 з якого встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_15 , виданий 06.04.1999 Свалявським РВ УМВС в Закарпатській області у зв`язку зі зміною прізвища та імені з ОСОБА_26 ; характеристику Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 22.04.2020 з якої встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 з сім`єю. Приватний підприємець. Скарги на поведінку ОСОБА_3 не надходили. До кримінальної відповідальності ОСОБА_3 не притягався, зазначене також підтверджується вимогою про наявність судимостей; довідку КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» від 22.04.2020 з якої встановлено, що ОСОБА_3 на обліку психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває. 
Згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно зі ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, та вважає за необхідне вказати наступне.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, а також види і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
За частиною 1 статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладений на слідчого та прокурора.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Обвинуваченому ОСОБА_3 за обвинувальним актом інкримінується підроблення офіційного документа, а саме довіреності №б/н від 07.08.2019, яка ним була в подальшому використана для відчуження транспортного засобу, належного потерпілому, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення такого діяння за попередньою змовою з невстановленою особою (ч.3 та 4 ст.358 КК України).
В диспозиції кримінально-правової норми, визначеної законодавцем в ч.1 ст. 358 КК України, йдеться про підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
За ч.3 ст.358 КК України кваліфікуються дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.
З об`єктивної сторони злочин виражається в таких альтернативних діях: а) підроблення посвідчення або іншого офіційного документа; б) збут підробленого офіційного документа; в) виготовлення підроблених печатки, штампа чи бланка підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а так само інших офіційних печатки, штампа чи бланка; г) збут підроблених печатки, штампа чи бланка.
Під підробленням посвідчення або іншого офіційного документа -розуміється повне виготовлення фальшивого документа, схожого на справжній (відтворення як матеріальної форми, так і змісту носія інформації); внесення у справжній з точки зору форми документ неправдивих відомостей (наприклад, бездоганно оформлений листок тимчасової непрацездатності, виданий завідомо здоровій людині); зміна змісту або характеру документа шляхом механічних маніпуляцій (дописування, підтирання, підчистка, витравлення тексту тощо); підроблення відбитків штампа, печатки як необхідного реквізиту документа.
Злочин вважається закінченим з моменту вчинення хоча б однієї із зазначених у диспозиції ч.1 ст.358 КК України дій.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом і спеціальною метою - використання підробленого документа, штампа, печатки чи бланка за призначенням як самим підроблювачем, так і іншою особою. Мета використання підробленого документа означає бажання винного набути певних суб`єктивних прав або звільнитися від юридичних обов`язків.
Згідно з ч. 4 ст. 358 КК України відповідальність настає за використання завідомо підробленого документа. При цьому використання може бути вчинене одним із двох способів: 1) пред`явлення документа; 2) подання документа. При пред`явленні документа особа, видаючи підробку за справжній документ, знайомить з його змістом інших осіб. Підроблений документ залишається у володінні винного. Злочин вважається закінченим з моменту пред`явлення (надання) підробленого документа незалежно від того, чи вдалося винному досягти поставленої мети. Обов`язковою умовою складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України є прямий умисел і спеціальна мета.
Однак, винуватість ОСОБА_3 у підробленні довіреності на переконання суду, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне.
Як вбачається з висновку експерта №4/282 від 21.09.2020, предметом дослідження якого була довіреність від 07.08.2019 підписана від імені ОСОБА_7 , підпис у графі «Підпис» у довіреності від імені ОСОБА_7 від 07.08.2019 виконаний із наслідуванням підпису ОСОБА_7 , однак не виконаний ним, тобто, довіреність є підробленою.
З висновку експерта №4/421 від 12.11.2020 встановлено, що рукописний текст у графі «Підпис» у довіреності від імені ОСОБА_7 виконаний, ймовірно, громадянином ОСОБА_3 , однак, вирішити питання чи виконаний підпис у нижній частині Довіреності навпроти графи «Підпис» від імені потерпілого ОСОБА_7 громадянином ОСОБА_3 не виявилось можливим.
Отже, вказані висновки експерта не є твердженням про те, що саме ОСОБА_3 підписав довіреність від імені ОСОБА_7 та виконав інші рукописні написи, а містить лише припущення про ймовірне виконання ним підпису.
Відповідно до ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.17 КПК України, положення яких кореспондуються зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Зібрані слідством докази з точки зору доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.358 КК України непереконливо свідчать про винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому діяння.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
За таких обставин, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.358 КК України, в зв`язку з чим його слід виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Разом з тим, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України,оскільки він достовірно знав про те, потерпілий не підписував довіреність. При цьому покази приватного нотаріуса Мукачівського нотаріального округу ОСОБА_8 , яка видала підроблену довіреність, суд оцінює критично через явний конфлікт інтересів та пряму зацікавленість у результаті справи. 
При кваліфікації дій обвинуваченого в частині заволодіння майном (ч.4 ст.190 КК України) суд виходить з наступного. 
Предметом шахрайства є майно, а також право на майно (див. коментар до ст. 189 КК).
Об`єктивна сторона виражається у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою.
Обман - повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно. Він може виражатися в усній, письмовій формі, у використанні підроблених документів тощо. У випадках коли для обману винний підробляє або використовує підроблений документ, потрібна кваліфікація за сукупністю статей 190 та 358 КК.
Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах. Наприклад, винний входить у довіру до потерпілого і обіцяє йому допомогти, для чого потерпілий передає гроші, які винний привласнює.
Особливості шахрайства полягають у тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити. Тому обман або зловживання довірою за часом передує передачі майна або права на майно і викликає у потерпілого усвідомлення правомірності такої передачі.
З показів потерпілого ОСОБА_7 встановлено, що він передав належний йому автомобіль обвинуваченому ОСОБА_3 з метою подальшого набуття останнім його у власність, що не заперечується і самим обвинуваченим. При цьому об`єктивна сторона шахрайства виражається у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою, що в даному випадку стороною обвинувачення не доведено. У свою чергу видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без укладення договору його купівлі-продажу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Отже, отримавши добровільно від потерпілого автомобіль та не маючи будь-яких правових підстав здійснювати його продаж, обвинувачений, на думку суду, вчинив самоуправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина. Відтак дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ст.356 КК України, перекваліфікувавши їх з ч.4 ст.190 КК України.
Щодо наданих стороною захисту доказів, зокрема, копії позовної заяви від 25.10.2018 ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання за позивачем права власності на частину офісно-торгового комплексу, що розташований в АДРЕСА_5 ; договору простого товариства (спільне будівництво) від 01.06.2011, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якої приміщення за адресою: АДРЕСА_5 на праві спільної часткової власності (1/2) належить ОСОБА_3 та ОСОБА_25 (1/2); договір дарування від 14.07.2020 на підставі якого ОСОБА_25 від ОСОБА_7 набув право власності на частини будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , то такі підтверджують, що між обвинуваченим та потерпілим виникли цивільно-правові відносини з приводу нерухомого майна – торгового комплексу за адресою АДРЕСА_5 . Однак, вказані докази жодним чином не підтверджують версію сторони захисту про те, що автомобіль був переданий обвинуваченому потерпілим як завдаток за набуття останнім частки у нерухомому майні за адресою: АДРЕСА_5 .
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Обставин, визначених ст. ст. 66, 67 КК України, які пом`якшують, чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено. 
Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є нетяжкими злочинами (в редакції 01.01.2019), дані про особу обвинуваченого, який згідно відомостей про судимість не судимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, характеризується позитивно. 
Враховуючи наведене, беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено вказане кримінальне правопорушення, дані про особу винного, заслухавши позицію прокурора, сторони захисту, з урахуванням принципу законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкції, визначеної ч.4 ст.358 КК України та за ст.356 КК України.
При цьому, у відповідності до ч. 5 статті 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та частини 5 статті 74 вказаного Кодексу.
Враховуючи наведене, а також те, що інкриміновані ОСОБА_3 кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.358 КК України та ст.356КК України, у відповідності до ст. 12 КК України (в редакції 01.01.2019) є нетяжкими злочинами, з часу їх вчинення минуло більше п`яти років, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від призначеного судом покарання на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 КК України.
Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи наведене, арешт майна, накладений в межах даного кримінального провадження, підлягає скасуванню.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі необхідно віднести на рахунок держави.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для його обрання суд не вбачає.
Керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінально процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати ви нним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.358КК України та ст.356 КК України і призначити йому покарання:
- за ч.4 ст.358КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, звільнивши від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності;
- за ст.356 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн., звільнивши від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 358 КК України, у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим та виправдати.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2020, від 05.01.2021, слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2021.
Речові докази:
-оригінал довіреності від 07.08.2019, оригінал витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреності від 08.08.2019, завірені копії паспорту та ідентифікаційного коду, видані на імя ОСОБА_7 (ТОМ №1 а.с. 85-88 ), - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження; 
-договір купівлі продажу, від 15.11.2019, копію паспорту гр. ОСОБА_9 , заяву №250507062 від 15.11.2019, копію паспорту гр. ОСОБА_23 , інформаційний лист з єдиного реєстру боржників, від 15.11.2019, розширений витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 15.11.2019, розширений витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 15.11.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 18.10.2019, квитанцію №45992565 від 15.11.2019 ПАТ АБ Укргазбанк (ТОМ №1 а.с. 101-110), - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження; 
-заяву №248257021 від 18.10.2019, акт огляду реалізованого транспортного засобу, акт технічного стану транспортного засобу, 16.10.2019, договір купівлі продажу транспортного засобу від 16.10.2019, витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18.10.2019, перевірку по базі даних від 18.10.2019, витяг з державного реєстру боржників від 18.10.2019 (ТОМ №1 а.с. 123-133) - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження; 
-страховий поліс ТАС договір № FO -00666905; страховий поліс ТАС договір № FO -00666679; видаткову накладну №156/12, договір застави 29.06.2016, договір куплі-продажу №169 від 01.12.2015, заяву на видачу готівки, від 09.02.2016 на 3 арк., кредитний договір №143/1-І-2016 на 4 арк. від 05.02.2016, договір страхування №6359940872003051 на 13 арк., договір добровільного страхування №114.КРВ 701493 від 05.02.2015, інвентаризаційну справу на будинок АДРЕСА_7 на імя ОСОБА_27 , у якому знаходились проект забудови на 1 арк, за адресою АДРЕСА_8 , ситуаційний план, план будівництва павільйону, технічний паспорт торговий павільйон по АДРЕСА_7 , договір купівлі продажу ВЕО №157499 24.04. 2007 року та папку скорозшивач з документами, а саме: рішення виконавчого комітету м. Свалява від 22.01.2009, ситуаційний план замовник ОСОБА_28 , довідку про взяття на облік платника податків, свідоцтво про сплату платників податку, договір №94 про приєднання електроустановок, технічні умови державного пожежного нагляду, довідку з БТІ, інвентаризаційна справа на ім`я ОСОБА_29 , АДРЕСА_9 , на 8 аркушах, інвентаризаційну справу на ім`я ОСОБА_30 , АДРЕСА_9 , на 12 аркушах, договір купівлі продажу на 1 арк., технічну документацію по буд №9 вул. Л.Українки, 9, на 7 аркушах, будівельний паспорт на ім`я ОСОБА_31 на 3 арк., державний акт № ЗК 025822, державний акт на право власності на земельну ділянку ЗК 036538, - повернути обвинуваченому;
-пістолет ПМР № НОМЕР_17 та НОМЕР_18 (дозвіл №146/09 до 27.09.2020) та набої до нього, які передано дозвільній системі сектору превенції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, карабін Форд 202, 7,62х39 kal. № ПЯ 9251 та ВІ 045725 (дозвіл №239/09 до 27.09.2020) та набої до нього, передані дозвільній системі сектору превенції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, рушницю Маверік Комбі № MV 05305 N 12 kal. (дозвіл №09/09 до 27.09.2020) та набої до неї, передані дозвільній системі сектору превенції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області повернути обвинуваченому;.
- експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_7 на 25 арк.;
- вільні зразки підпису ОСОБА_7 які виконані на наступних документах:
довіреність ННС 174343, на 1 арк (що належить ОСОБА_7 ).
заява ВТО № 344564 на 1 арк. (що належить ОСОБА_7 ).
додаткова угода №1 до Договору №1 на 2 арк. (що належить ОСОБА_7 ).
Акт виконаних робіт від 21.05.2015, на 1 арк. (що належить ОСОБА_7 ).
Додаткову угода про внесення змін та доповнень до договору кредиту НАН 138269 на 1 арк. (що належить ОСОБА_7 ) - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження; 
-договір оренди нежитлових приміщень на 14 арк. (що належить ОСОБА_7 ) повернути потерпілому.
-експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_12 на 17 арк. - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження 

Процесуальні витрати за проведення почеркознавчих експертиз №4/382 від 21.09.2020 року та №4/441 від 21.11.2020 в сумі 5230,40грн. та 817,25грн. витрат за проведення авто товарознавчої експертизи від 03.07.2020 №13/101 віднести на рахунок держави.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду 
Закарпатської області       ОСОБА_1