ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4806/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії 
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач), 
суддів:  Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2025 (суддя Мілєва І.В.)
у справі № 904/4806/25 
За первісним позовом позивача-1: ОСОБА_2 
позивача-2: ОСОБА_1 
позивача-3: ОСОБА_3 
позивача-4: ОСОБА_4 
позивача-5: Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд “Аванпост”
позивача-6: ОСОБА_5 
до відповідача-1: ОСОБА_6 
відповідача-2: Приватного акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”
про стягнення компенсації за примусово вилучені акції та неотримані дивіденди 
за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”
до відповідача-1: ОСОБА_2 
відповідача-2:  ОСОБА_1 
відповідача-3: ОСОБА_3 
відповідача-4: ОСОБА_4 
відповідача-5: Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд “Аванпост”
відповідача-6: ОСОБА_5 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Компанія Barlenco LTD
про зобов`язання вчинити певні дії 

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 904/4806/25 за первісним позовом позивача-1: ОСОБА_2 , позивача-2: ОСОБА_1 , позивача-3: ОСОБА_3 , позивача-4: ОСОБА_4 , позивача-5: Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд “Аванпост”, позивача-6: ОСОБА_5 до відповідача-1: ОСОБА_6 , відповідача-2: Приватного акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” про стягнення компенсації за примусово вилучені акції та неотримані дивіденди та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” до відповідача-1: ОСОБА_2 відповідача-2: ОСОБА_1 , відповідача-3: ОСОБА_3 , відповідача-4: ОСОБА_4 , відповідача-5: Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд “Аванпост”, відповідача-6: ОСОБА_5 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Компанія Barlenco LTD про зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2025 у справі № 904/4806/25, у тому числі, заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог - залишено без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2025 у справі № 904/4806/25, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що звертаючись з позовною заявою до суду, позивач-2, як на підставу позову посилався на укладений 04.08.2025 між колишнім власником простих іменних акцій ПрАТ «ПІВНГЗК» в кількості 6 800 шт. ОСОБА_7 та ОСОБА_1 договір про відступлення прав вимоги. На стадії підготовчого провадження у цій справі, ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, мотивуючи її тим, що 27.08.2025 між колишнім власником простих іменних акцій ПрАТ «ПІВНГЗК» в кількості 1 000 шт. ТОВ «ФК «ЕкспресІнвест» (ЄДРПОУ 31261711) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було укладено Договір про відступлення прав вимоги, що стало підставою для збільшення позовних вимог. Господарський суд зазначив, що за своєю правовою природою подана до суду заява про збільшення позовних вимог із заявленням зазначених вимог є заявою про зміну предмету та підстав позову та залишив вказану заяву без розгляду. Проте суд першої інстанції неправильно кваліфікував, що збільшення кількісних показників позовної вимоги є по суті зміною предмету позову, та в умовах коли підстави були доповненні додатковими обставинами справи (щодо укладання договору про відступлення прав вимоги), то це є одночасним зміною предмету та підстав позову і що начебто не дозволяється у відповідності до вимог ГПК України. Збільшення або зменшення позовних вимог не є зміною предмету позову, а є зміною його розміру. Зміна предмету позову передбачає заміну одних вимог іншими, а збільшення/зменшення - це зміна кількісних показників за тією самою вимогою, яка була заявлена раніше. Тобто не відбулось одночасної зміни предмету та підстав, внаслідок подання заяви про збільшення позовних вимог відбулось доповнення підстав позову додатковими обставинами з одночасним збільшенням кількісних показників існуючої вимоги ОСОБА_1 .
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2025 у справі № 904/4806/25 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) зазначав, що, зважаючи на те що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка у свою чергу може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, на ухвалу суду про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.
Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу про повернення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог, оскарження якої передбачено пунктом 6 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, перегляд оскаржуваної ухвали суду першої інстанції підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Акціонерне товариство “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд “Аванпост” та ОСОБА_5 звернулись до господарського суду з позовною заявою до відповідача-1: ОСОБА_6 , відповідача-2: Приватного акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”, в якій просили суд, у тому числі, стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 342 168,24 грн, з яких: сума компенсації (з інфляційними втратами та 3% річних) за примусово вилучені акції ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” в розмірі 140 807,19 грн, сума неотриманих дивідендів (з інфляційними втратами та 3% річних), нарахованих за результатами діяльності ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” в 2016, 2017, 2017 (вдруге), 2018, 2020 році на загальну суму 158 792,88 грн, відсотки за користування чужими грошовими коштами (недоплата компенсації за примусово вилучені акції) на загальну суму 42 568,17 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилалися, зокрема, що ОСОБА_1 (позивач-2, як правонаступник ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі Договору про відступлення права вимоги від 04.08.2025) володів простими іменними акціями Емітента в кількості 6 800 шт. від кількості яких було зроблено розрахунок заявлених до стягнення сум (140 807,19 грн. + 158 792,88 грн. + 42 568,17 грн. = 342 168,24 грн.).
Ухвалою Господарскього суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
04.11.2025 ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що 27.08.2025 між колишнім власником простих іменних акцій ПрАТ «ПІВНГЗК» в кількості 1 000 шт. ТОВ «ФК «Експрес-Інвест» (ЄДРПОУ 31261711) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було укладено Договір про відступлення прав вимоги. З врахуванням вищенаведеного та керуючись ст.52 ГПК України, ОСОБА_1 являється правонаступником прав та обов`язків колишнього власника простих іменних акцій ПрАТ «ПІВНГЗК» ОСОБА_7 , ТОВ «ФК «Експрес-Інвест» в загальній кількості 7 800 шт. З огляду на викладене позивач 2 просив збільшити позовні вимоги у справі № 904/4806/25 щодо останнього, виклавши їх в наступній редакції: «Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧОЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (ЄДРПОУ 00191023) та гр. ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ): 1. Компенсацію за примусово вилучені акції (компенсація з санкцією) – 126 269,52 грн. та додатково нараховані на компенсацію: Інфляційні втрати за 2016 рік – 25 318,55 грн.; % річних на компенсацію – 9 926,06 грн.. 1. Дивіденди за 2016 рік - 6 098,85 грн. та додатково нараховані на дивіденди: Інфляційні втрати за 2017 року – 3 225,38 грн.. 3% річних на дивіденди 2016 року – 601,03 грн.. Дивіденди за 2017 рік - 4 541,09 грн. та додатково нараховані на дивіденди: Інфляційні втрати за 2017 року – 4 115,68 грн.. 3% річних на дивіденди 2017 року – 899,51 грн.. Дивіденди за 2017 рік (друге нарахування) - 21 668,81 грн. та додатково нараховані на дивіденди: Інфляційні втрати за 2017 року – 11 459,55 грн.. 3% річних на дивіденди 2017 року – 2 135,42 грн.. Дивіденди за 2018 рік – 27 620,02 грн. та додатково нараховані на дивіденди: Інфляційні втрати за 2018 року – 14 606,85 грн.. 3% річних на дивіденди 2018 року – 2 721,90 грн.. Дивіденди за 2020 рік - 50 664,13 грн. та додатково нараховані на дивіденди: Інфляційні втрати за 2018 року – 26 793,72 грн.. 3% річних на дивіденди 2018 року – 4 992,85 грн.. 1. Відсотки за користування чужими грошовими коштами – 48 828,19 грн.».
Ухвалою Господарскього суду Дніпропетровської області від 10.12.2025 заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог залишено без розгляду. 
В обґрунтування вказаної ухвали господарський суд зазначив, що за своєю правовою природою подана до суду заява про збільшення позовних вимог із заявленням зазначених вимог є заявою про зміну предмету та підстав позову. за змістом ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду заяви позивача-2 (за первісним позовом) про збільшення позовних вимог.
Разом з тим колегія не погоджується з висновком господарського суду з огляду на наступне. 
Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1, п. 4, 5 ч.3 ст. 162 ГПК України в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Отже позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 зазначалося, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки).
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.
У постановах Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23, від 18.03.2021 у справі № 909/783/20, від 16.11.2021 у справі № 910/694/21 неодноразово зазначалося, що предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.
Верховний Суд в постановах від 26.02.2022 у справі № 06/785/21, від 14.12.2022 у справі № 910/16463/21, від 02.03.2023 у справі № 925/1662/21 зазначав, що здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. 
Статтею 46 ГПК України визначено процесуальні права та обов`язки сторін, зокрема, частиною другою даної статті закріплено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а відтак, зокрема, зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Збільшено (зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру (постанови Верховного Суду від 03.08.2020 у справі №911/2139/19, від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, на які посилається скаржник).
У постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у справі №922/3960/23, від 01.07.2024 у справі №908/1884/23, від 02.09.2024 у справі №904/868/22, від 27.01.2025 у справі №903/968/22, від 08.04.2025 у справі №904/3418/23 зроблено висновок, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
Як вже було зазначено, при зверненні до суду позивачем 2, як власником 6 800 шт. акцій на підставі Договору про відступлення права вимоги від 04.08.2025, було заявлено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів на свою користь суми компенсації (з інфляційними втратами та 3% річних) за примусово вилучені акції, суми неотриманих дивідендів (з інфляційними втратами та 3% річних), відсотки за користування чужими грошовими коштами. 
В заяві про збільшення позовних вимог позивач 2 посилався на Договір про відступлення від 27.08.2025, на підставі якого останньому належать акції у кількості 1000 штук. та додатково здійснив донарахування заявлених до стягнення сум у позові з урахуванням зазначеної кількісті акцій.
Отже остаточні вимоги позивача до відповідачів не змінилися, було збільшено заявлені до стягнення суми з урахуванням загальної кількості акцій 7 800 шт, які належать позивачу 2. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц зробила висновок, зокрема про те, що заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову, та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 викладено висновок, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія зазначає, що позивачем в заяві про збільшення позовних вимог не було змінено матеріально-правову вимогу до відповідачів, відповідно не було змінено одночасно підстави та предмет позову. 
Таким чином колегія не погоджується з висновком господарського суду про залишення заяви позивача 2 без розгляду, вважає його безпідставним та необґрунтованим.
Отже аргументи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали знайшли своє підтвердження.
У рішенні від 04.12.1995 у справі “Беллет проти Франції” Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі — Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11.11.1996 у справі “Кантоні проти Франції” (“CANTONI v. FRANCE”), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11.04.2013 у справі “Вєренцов проти України”, заява № 20372/11).
У рішенні від 13.01.2000 у справі “Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії” справі та у рішенні від 28.10.1998 у справі “Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії” Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі “Шенк проти Швейцарії” (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Враховуючи все вищевикладене, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є достатніми підставами для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленнями справи до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи по суті, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 129, 232-236, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2025 у справі № 904/4806/25   задовольнити частково. 
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2025 у справі № 904/4806/25   в частині залишення без розгляду заяви Сімонова Ю.Ю. про збільшення позовних вимог скасувати. 
Матеріали скарги передати до господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя Т.А.Верхогляд