Справа № 344/6687/26 
Провадження № 2/344/4740/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Бабій О.М.,
секретаря Семенюка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа, - 
В С Т А Н О В И В: 

Представник позивачів – адвокат Шургот Л.В. звернулась до суду із позовом до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до договору міни від 27.07.1995 року посвідченого нотаріусом м. Тули Тульської області Карімовою О.І. (реєстровий № 1381), ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 набули права власності в рівних долях кожний на квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, на підставі вказаного договору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належало на праві власності по 1/3 частині квартири. Як вбачається із договору дарування від 21.11.1995 року, посвідченого Мацуською Х.П. державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, який зареєстрований у реєстрі за № 5-3082, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» (ОКП «ІФ ОБТІ») у довідці від 28.01.2026 року № 00174 повідомлено інформацію щодо реєстрації права власності на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , де вказано, що згідно архівних даних було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстровий запис № 6269, книга № 144), а саме: 1/3 частина квартири за ОСОБА_1 згідно Договору міни від 27.07.1995 р., посвідченого нотаріусом м. Тули Тульської області Карімовою О.І. (реєстровий № 1381); 1/3 частина квартири за ОСОБА_2 на підставі того ж Договору міни від 27.07.1995 р., посвідченого нотаріусом м. Тули Тульської області Карімовою О.І. (реєстровий № 1381); ще 1/3 частина квартири належить ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 21 листопада 1995 року, посвідченого Мацуською Х.П. державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори і зареєстрований у реєстрі за № 5-3082 (Дублікат договору дарування виданий ОСОБА_1 державним нотаріусом Івано Франківського державного нотаріального архіву Литвишко В.М. зареєстровано в реєстрі за №13). Також, відповідно до даної Довідки ОКП «ІФ ОБТІ» від 28.01.2026 року № 00174, чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 має наступні технічні характеристики: станом на момент здійснення реєстрації права власності: загальна площа квартири становить 79,2 кв.м., житлова площа – 49,3 кв.м. Станом на 28.01.2026 року (момент здійснення технічної інвентаризації): загальна площа квартири становить 85,0 кв.м., житлова площа – 49,5 кв.м. Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 виготовлено 28 січня 2026 року ОКП «Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_2 , інвентаризаційна справа №8169/87, реєстраційний номер в Реєстрі будівельної діяльності : ТІ01:0227-6713-4271-2609. Таким чином, сукупно ОСОБА_1 належить 2/3 частки квартири, відповідно до договору міни від 27.07.1995 р. та договору дарування 21.11.1995 року, а ОСОБА_2 належить 1/3 частки даної квартири відповідно до договору міни від 27.07.1995 р. Як повідомлено ОКП «ІФ ОБТІ» у довідці від 28.01.2026 року переходів права власності на даний об`єкт не реєструвалось. Однак, на даний час власниками квартири втрачено оригінал Договору міни від 27 липня 1995 року (реєстровий № 1381), посвідченого нотаріусом м. Тули (РФ) Карімовою О.І. Збереглася тільки копія даного договору. Відсутній даний оригінал і в обласному бюро технічної інвентаризації та в Івано-Франківському обласному державному нотаріальному архіві, про що видана відповідна інформаційна довідка №261/01-14 від 01.04.2026 року. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документа позбавляє позивачів можливості розпоряджатися належним їм майном (продати, подарувати тощо), а також внести відомості про їхнє право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У зв`язку із цим, позивачі змушені звернутись до суду із даним позовом про визнання права власності, у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу, оскільки у позасудовому порядку, шляхом отримання дублікату даного документу, спір вирішити неможливо, зважаючи на те, що договір міни був посвідчений нотаріусом на території Російської Федерації (м. Тула). А оскільки загальновідомим є факт збройної агресії російської федерації на території України, розірвання дипломатичних відносин між країнами та зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (Мінська конвенція) та Протоколу до неї у відносинах України з Російською Федерацією та Республікою Білорусь та інших двосторонніх договорів про правову співпрацю, отримання дублікату документу є неможливим.
Представник позивачів – адвокат Шургот Л.В. подала заяву про розгляд справи без її участі та участі її довірителів, підтримуючи позовні вимоги.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідача повідомлено належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача не надходило. Відзиву на позов не подано.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Позивачами надано копію договору міни від 27.07.1995 року посвідченого нотаріусом м. Тули Тульської області Карімовою О.І. (реєстровий № 1381), згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 набувають право власності в рівних долях кожний на квартиру АДРЕСА_1 після реєстрації договору в Бюро технічної інвентаризації м. Івано-Франківська (а.с.7).
Згідно копії звіту про незалежну оцінку (а.с.8) вартість об`єкту за адресою: квартира АДРЕСА_1 , становить 3420000 грн.
Згідно відповіді в.о. завідувача Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву від 01.04.2026 року щодо розгляду заяви про видачу правовстановлюючого документа, зокрема договору обміну, посвідченого державною нотаріальною конторою м. Тула Тульської області 27 липня 1995 року по реєстру за № 1381, зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за №6269, на підставі якого був укладений договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 і посвідчений ОСОБА_4 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори 21 листопада 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-3082. У справі №2-02, том 11 Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори за 1995 р. відсутній оригінал і копія наведеного Договору міни. На примірнику договору дарування заявнику – ОСОБА_1 , 1/3 частки квартири, посвідченого ОСОБА_4 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори 21 листопада 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-3082 нотаріусом зроблено відмітку про те, що документ власності перевірено і повернуто з відміткою про дарування 1/3 частини (а.с.10). 
Позивачами надано копію договору дарування посвідченого ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори 21 листопада 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-3082, згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . 1/3 вказаної квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на підставі договору обміну, посвідченого державною нотаріальною конторою м. Тула Тульської області 27 липня 1995 року по реєстру за № 1381, зареєстрованого в Івано-Франківському ОБТІ за № 6269 (а.с.11). 
Обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» у довідці від 28.01.2026 року № 00174 зазначено технічні характеристики квартири, а також вказано, що згідно архівних даних було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: 1/3 частина квартири за ОСОБА_1 згідно Договору міни від 27.07.1995 р., посвідченого нотаріусом м. Тули Тульської області Карімовою О.І., № 1381; 1/3 частина квартири за ОСОБА_2 на підставі того ж Договору міни від 27.07.1995 р., посвідченого нотаріусом м. Тули Тульської області Карімовою О.І., №1381; 1/3 частина квартири належить ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 21 листопада 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Мацуською Х.П. № 5-3082 (а.с.13).
Як зазначено в позові, відсутність оригіналу правовстановлюючого документа позбавляє позивачів можливості розпоряджатися належним їм майном, а також внести відомості про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язана допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності.
Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. №5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як вбачається з наявних у справі доказів, за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було зареєстровано право власності по 1/3 частині на квартиру АДРЕСА_1 , однак позивачами втрачено оригінал договору міни від 27.07.1995 р., посвідченого нотаріусом м. Тули Тульської області Карімовою О.І., № 1381, збереглася тільки копія даного договору, яка надана суду позивачами. Відсутній оригінал вказаного договору міни і в обласному бюро технічної інвентаризації та в Івано-Франківському обласному державному нотаріальному архіві. Також неможливе отримання дублікату даного документу, зважаючи на те, що договір міни був посвідчений нотаріусом на території Російської Федерації (м. Тула). 
Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.
Розподіл судових витрат між сторонами регулюється ст. 141 ЦПК України. 
Згідно вимог позовної заяви, позивачі просили судові витрати по справі залишити за ними, відтак судовий збір за подання до суду позову з відповідача не стягується. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 316, 319, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повне рішення складено та підписано 19 червня 2026 року.