Ухвала

01 липня 2026 року
м. Київ

справа № 751/9826/26
провадження № 61-7949ск26 
Верховний Суд у складі судді Другої палати Касаційного цивільного суду Воробйової І. А., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2026 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2026 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання відновити банківське обслуговування, витребування інформації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
15 червня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного суду касаційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2026 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2026 року у справі № 751/9826/25.
Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - десять днів із дня вручення ухвали. Зокрема, заявнику необхідно було подати касаційну скаргу в новій редакції, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, у якій уточнити підстави касаційного оскарження з урахуванням роз`яснень, викладених у зазначеній ухвалі, та чітко зазначити конкретний пункт (конкретні пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, з обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (цих підстав).
24 червня 2026 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав заяву про усунення недоліків, до якої долучив касаційну скаргу в новій редакції.
Як на підстави касаційного оскарження заявник посилається на пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суди при ухваленні оскаржувальних рішень не врахували висновки Верховного Суду викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/19203/18, від 15 вересня 2021 року у справі № 465/5638/19 та від 24 листопада 2021 року у справі № 753/5439/18.
Однак за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень постанови Верховного Суду у наведених справах із зазначеними у касаційній скарзі датами ухвалення постанов - відсутні.
У справі № 465/5638/19 Франківським районним судом м. Львова постановлено ухвалу про відмову у видачі судового наказу, у справі № 753/5439/18 Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено вирок у кримінальній справі, тоді як процесуальні документи у справі № 756/19203/18 у Єдиному державному реєстрі судових рішень взагалі відсутні. За таких обставин посилання заявника на зазначені справи як на такі, що були предметом розгляду Верховного Суду та за результатами розгляду яких ним сформульовано правові висновки, релевантні обставинам, викладеним у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки Верховний Суд зазначених справ не розглядав та жодних судових рішень у них не ухвалював.
Формальне посилання у тексті касаційної скарги на неврахування судом висновків Верховного Суду із зазначенням неіснуючих постанов не є виконанням обов`язкових вимог процесуального закону, визначених пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо зазначення у касаційній скарзі підстав, на яких така скарга подається.
Також у касаційній скарзі заявник посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які, на його думку, викладені у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 та не були враховані судами попередніх інстанцій під час вирішення цього спору. Разом із тим перевіркою змісту зазначеної постанови встановлено, що вона не містить правових висновків, на які посилається заявник як на підставу касаційного оскарження.
Крім того, як на одну з підстав касаційного оскарження заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначаючи, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відхилили його клопотання про витребування доказів, що, на його думку, є підставою для скасування судових рішень відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України. 
Разом із тим наведені доводи не містять належного обґрунтування. Зокрема, заявник не конкретизує, у чому саме полягає необґрунтованість висновків судів щодо відмови у задоволенні відповідного клопотання, не зазначає, які саме норми процесуального права були порушені судами під час вирішення цього процесуального питання, не наводить мотивів, з яких постановлені судами процесуальні рішення є незаконними. За таких обставин саме лише посилання заявника на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України без наведення конкретних обставин, які б свідчили про наявність відповідного процесуального порушення, не може вважатися належним обґрунтуванням заявленої підстави касаційного оскарження.
Отже, ОСОБА_1 вимоги ухвали Верховного Суду від 18 червня 2026 року не виконано. Зокрема, заявником не зазначено постанов Верховного Суду, в яких викладено висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які, на його думку, не були враховані судами попередніх інстанцій, а також не наведено належного правового обґрунтування на підтвердження наявності відповідних підстав касаційного оскарження. 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Враховуючи, що недоліки касаційної скарги з огляду на вимоги ухвали Верховного Суду від 18 червня 2026 року не усунуті, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.
Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити заявникові, що повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2026 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання відновити банківське обслуговування, витребування інформації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова