Справа № 740/6967/25 
Провадження № 2/740/551/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2026 року       м. Ніжин 
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Хомінець Т. В.,

за участі:
- представника позивачки - адвоката Шатілової Л. С.,
- представника відповідача - адвоката Приходька С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , поданим представником – адвокатом Шатіловою Людмилою Сергіївною, до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного сумісного майна подружжя,
установив:
У грудні 2025 року представник позивачки - адвокат Шатілова Л. С. звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Infiniti, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаного автомобіля; стягнути з відповідача на користь позивачки 187 698,00 грн грошової компенсації вартості частки вказаного автомобіля, та понесені судові витрати.
Позов мотивовано тим, що з 11 серпня 2007 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу було придбано автомобіль Infiniti, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за відповідачем. Відповідач не бажає добровільно розділяти спільно-нажите майно. Указаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, так як набутий за час перебування позивача та відповідача у шлюбі. Згідно з відповіддю ТСЦ № 7443 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях відповідно до електронних облікових даних ЄДР МВС України за період з січня 2022 року по жовтень 2025 року транспортний засіб Infiniti, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , був перереєстрований 28 грудня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ на третю особу; 23 березня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ на третю особу. Реалізація вказаного автомобіля здійснена ОСОБА_2 без згоди позивачки та не в інтересах родини, оскільки сторони фактично перестали проживати разом з 16 жовтня 2022 року.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27 січня 2026 року 12:00 год.
16.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що дійсно між сторонами був укладений шлюб у 2007 році, сторони мають двох неповнолітніх дітей - дочку ОСОБА_3 , 2010 року народження, та сина ОСОБА_4 , 2016 року народження. Під час шлюбу був придбаний автомобіль Infiniti FX35, 2007 р. в. Відповідач є фізичною особою-підприємцем з 21.03.2007 року, номер запису - 20630000000003836, основним видом діяльності є управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту. Для ведення своєї діяльності відповідач придбав у 2019 році автомобілъ Infiniti FX35, 2007 року випуску. 
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але i спільною участь подружжя коштами a6o працею в набутті майна. Так, позивачка нe працювала на час придбання спірного майна, знаходячись у «декретній» відпустці, а на попередньому місці роботи отримувала мінімальну заробітну плату, що унеможливлювало її участь у купівлі спірного автомобіля.
Доводи представника позивачки щодо припинення проживання однією сім`єю з 16 жовтня 2022 року не відповідають дійсності, крім того, у рішенні суду про розірвання шлюбу не встановлено фактичної дати припинення шлюбних відносин. Рішення про розірвання шлюбу від 07 березня 2023 року набрало законної сили 07 квітня 2023 року та обставини, зазначені в ньому, мають юридичне значення.
Кошти від реалізації автомобіля, які були особистими коштами відповідача, були витрачені на утримання двох неповнолітніх дітей та дружини. 
Крім цього, звіт про оцінку транспортного засобу, виконаний порівняльним (ринковим) методом, обов`язково мас містити точну ідентифікацію об`єкта оцінки, зокрема: марку та модель ТЗ; рік випуску; модифікацію (тип двигуна, об`єм, КПП); комплектацію; VIN-код (a6o чітке обгрунтування його відсутності); пробіг та технічний стан. Однак у наданому позивачем звіті відсутнє посилання на модель автомобіля марки Infiniti, а без зазначення моделі неможливо обгрунтувати застосування порівняльного підходу, оскільки ринкова вартість істотно залежить від моделі. Поданий звіт про оцінку транспортного засобу не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1, оскільки у ньому відсутні відомості про модель транспортного засобу, що унеможливлює ідентифікацію об`єкта оцінки. За таких улов неможливо перевірити коректність застосування порівняльного методу та обгрунтованість підбору аналогів, а отже, результати оцінки є недостовірними та грунтуються на припущеннях. Таким чином, зазначений звіт є неналежним та недопустимим доказом i таким, що не може бути покладений в основу вирішення спору. 
26.01.2026 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивачки – адвоката Шатілової Л. С., в якій вона просила задовольнити позовні вимоги, мотивуючи тим, що позивачка в період з 2014 по 2016 рік до виходу у «декретну» відпустку працювала на посаді заступника головного бухгалтера на ДП «Ніжинський міськмолзавод» та отримувала офіційний дохід, що підтверджується довідкою ОК-5. Представник відповідача не спростував презумпцію спільною сумісної власності сторін та не надав докази того, що спірний автомобіль був придбаний за власні кошти відповідача і на потреби для здійснення підприємницької діяльності. Твердження щодо використання коштів, отриманих від продажу автомобіля, на утримання родини не підтверджені жодними доказами і не відповідають дійсності. Позивачці було відомо про продаж автомобіля, вона намагалася вирішити питання мирно, але відповідач відмовився. Крім цього, на замовлення позивачки було здійснено оцінку спірного майна та експертом виготовлений відповідний звіт. Саме вказаний звіт експерта в розумінні норм ЦПК України вважатиметься належним доказом для підтвердження дійсної вартості транспортного засобу. 
27 січня 2026 року представник позивачки – адвокат Шатілова Л. С. подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки транспортного засобу Infiniti, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_2 , у розмірі 187 698,00 грн.
27 січня 2026 року підготовче засідання відкладено на 19 лютого 2026 року 15:00 год.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 лютого 2026 року заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Шатілової Л. С. про зменшення розміру позовних вимог – прийнято до розгляду; підготовче засідання відкладено на 12 березня 2026 року 12:00 год.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 березня 2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 травня 2026 року 14:00 год. 
У судовому засіданні представник позивачки підтримав позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, з викладених у них обставин та просив задовольнити. 
Представик відповідача заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Суд установив, що з 11 серпня 2007 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , 28.12.2018 ОСОБА_2 зареєстрував право власності на автомобіль марки Infiniti, моделі FX35, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .
Згідно з копією договору купівлі-продажу від 28.12.2022 ОСОБА_2 продав ОСОБА_5 вищевказаний автомобіль.
Згідно з відповіддю ТСЦ № 7443 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях відповідно до електронних облікових даних ЄДР МВС України за період з січня 2022 року по жовтень 2025 року транспортний засіб Infiniti, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , був перереєстрований 28 грудня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ на третю особу; 23 березня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ на третю особу.
Отже, установлено, що вищевказаний автомобіль як придбано, так і відчужено під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
При цьому зі змісту рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 березня 2023 року, яким розірвано шлюб між сторонами, не вбачається жодних відомостей про те, що суд під час розгляду вказаної справи установив обставину про фактичне припинення сімейно-шлюбних відносин між сторонами з 16 жовтня 2022 року, про що зазначала позивачка в цій позовній заяві. На підтвердження вказаної обставини позивачка та її представник не надали суду жодних належних і допустимих доказів, а доказування не може грунтуватися на припущеннях. 
Крім цього, установлено, що відповідно до звіту № 044-25 про оцінку транспортного засобу, складеного 13 листопада 2025 року ПП «Агентство по експертній оцінці майна «Дисконт-К», ринкова вартість майна – транспортного засобу Infiniti, 2007 року випуску, складає 375 396,00 грн. При цьому зі звіту не вбачається висновку про ринкову вартість транспортного засобу Infiniti, 2007 року випуску, моделі саме FX35.
Так, у ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і в ст. 368 ЦК України.
Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 1, 2 ст. 65 СК України).
Як встановлено в ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 4 ст. 65 СК України).
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 5 ст. 65 СК України).
Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою(ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Відповідно до п. 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У ч. 2 ст. 372 ЦК України зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов недоведеним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.
Як убачається з матеріалів справи, вищевказаний автомобіль набуто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що узгоджується з положеннями ст. 60 СК України.
Представник відповідача не довів у встановленому законом порядку належними і допустимими доказами того, що вказаний автомобіль був особистою власністю відповідача, не подавав до суду зустрічного позову з цих підстав, а його доводи, висловлені під час розгляду вказаної справи, не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, згідно з презумпцією спільності майна подружжя, позивачці належала 1/2 частини вказаного транспортного засобу.
Також установлено, що вказаний автомобіль відчужено під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. При цьому, як установив суд, позивачка не довела тієї обставини, що на час відчуження автомобіля сторони спільно не проживали. 
У справі відсутні жодні докази на підтвердження того, що продаж указаного автомобіля відбувся без згоди позивачки та що кошти, отримані від продажу, витрачені не в інтересах сім`ї.
Ураховуючи викладене вище, а також те, що вказаний автомобіль було відчужено відповідачем 28.12.2022 - у період перебування сторін у шлюбі, який розірвано 07.03.2023, а також відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів здійснення відчуження вказаного автомобіля відповідачем на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати слід залишити за нею.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 138, 141, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов  ОСОБА_1 , поданий представником – адвокатом Шатіловою Людмилою Сергіївною, до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки спільного сумісного майна подружжя – залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко