Справа № 445/812/24 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б 
Провадження № 22-ц/811/3377/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретар: Попенко І.І.
за участю: представника ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» - Степушенка П.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування.
Із урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути із ПАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 89500,00 грн, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 31 596,72 грн, три відсотки річних у розмірі 2 903,13 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 817,25 грн, а всього штрафних санкцій у розмірі 39 317,10 грн. 
В обґрунтування заявленого позову покликалася на те, що 23.04.2022 внаслідок ДТП, спричиненої водієм автомобіля «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 , загинув її син ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ПАТ «УТСК» за полісом №205848369. Кримінальне провадження за ч. 3 ст. 286 КК України закрито у зв`язку зі смертю підозрюваного. 31.03.2023 представником позивача до відповідача було подано заяву про виплату страхового відшкодування на користь матері загиблого — ОСОБА_1 та його дружини — ОСОБА_3 . Відповідач частково виплатив страхове відшкодування, зокрема по 39 000 грн моральної шкоди кожній заявниці, а також 60 000 грн витрат на утримання, однак решту суми вирішив виплачувати щомісячними платежами до 31.12.2026. Зазначає, що позивачем не оспорюється сума страхового відшкодування, однак спір між сторонами виник саме в частині необхідності проведення вказаного розміру страхового відшкодування одним платежем, зважаючи на непрацездатність позивача, її потреби у постійній матеріальній допомозі через втрату годувальника (загиблого сина), що забезпечило б позивачу належний рівень її життя у пенсійному віці, а тому вона не погоджується із рішенням відповідача про виплату страхового відшкодування щомісячними платежами.
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що позивач не оспорював суму страхового відшкодування, а просила стягнути з відповідача суму страхового відшкодування однією виплатою у зв`язку із тим, що позивачка є непрацездатною, тому потребує постійної матеріальної допомоги, якої остання позбулась у зв`язку із втратою годувальника. Безпідставним є посилання суду першої інстанції на те, що одноразова виплата страхового відшкодування є правом страховика, а не обов`язком, що не позбавляє згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, оскільки положення ЦК України по відношенню до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Враховуючи те, що закон не передбачає можливості виплати страхового відшкодування частинами, як не передбачає можливості розтермінування або відтермінування виплати відшкодування, з урахуванням п. 27.5 ст. 27 та п. 36.2 ст. 36 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик повинен виплатити страхове відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого лише у вигляді одноразової виплати.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» - Степушенко П.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 подала до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом установлено, що 23 квітня 2022 року водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia Tour», р.н. НОМЕР_1 , на автодорозі М-06 «Київ–Чоп» поблизу с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок зазначеної ДТП ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 06.05.2022.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Octavia Tour», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом №205848369.
Постановою прокурора Львівської обласної прокуратури від 15.07.2022 кримінальне провадження №12022140000000147 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю підозрюваного.
Як убачається з матеріалів справи, право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника після смерті (сина) ОСОБА_2 має позивач (мати) ОСОБА_1 .
Довіреністю від 23.03.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 уповноважила ТОВ «Центр Автовиплат «ПОЛІС» в особі директора Шелепінського О.М. представляти її інтереси у зв`язку з ДТП від 23.04.2022, унаслідок якої загинув ОСОБА_2 .
31.03.2023 представник ОСОБА_1 — ОСОБА_7 звернувся до ПАТ «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 (мати) та ОСОБА_3 (дружини), додавши необхідні документи.
28.04.2023 представник ОСОБА_1 — ОСОБА_7 подав до ПАТ «УТСК» додаткові документи, зокрема копію пенсійного посвідчення та довідку про отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а 14.02.2024 письмові пояснення щодо стану здоров`я, матеріального становища та заборгованості за житлово-комунальні послуги. Крім того, 11.03.2024 адвокат Скочиляс І.М. звернувся із адвокатським запитом щодо графіка щомісячних страхових виплат.
У відповідь на звернення представників ОСОБА_1 , ПАТ «УТСК» повідомило про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 в наступному порядку: 39 000 грн моральної шкоди (1/2 суми ліміту); виплати по втраті годувальника в сумі 39 000 грн за період із 23.04.2022 по 23.04.2023, а далі щомісячно по 3250 грн, 65 000 грн за 2023 рік, 39 000 грн за 2024 рік, 39 000 грн за 2025 рік, 39 000 грн за 2026 рік (всього 182 000 грн).
Згідно з довідкою про доходи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника: 8251,75 грн у січні–лютому 2025 року та 9200,70 грн щомісячно з березня 2025 року.
У цій справі, розмір страхового відшкодування позивачем не оспорюється, проте позивач бажає отримати страхове відшкодування не щомісячними виплатами, як це передбачено статтею 1200 ЦК України, а одноразовим платежем.На обґрунтування таких вимог ОСОБА_1 посилається на незадовільний стан здоров`я, необхідність придбання лікарських засобів і проходження медичних обстежень, незначний розмір пенсії та наявність у неї заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон № 1961-IV.
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині – до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту – до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій – зобов`язальне право, главі 82 – відшкодування шкоди, розділі 2 – відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша – порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.
Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом – МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом – МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1200 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2  не надала належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності відступу від загального порядку відшкодування шкоди, оскільки не подала розрахунку щомісячних витрат, відомостей щодо необхідних лікарських засобів та їх вартості, а також медичних документів про потребу у постійному лікуванні, тоді як подані квитанції про сплату заборгованості за житлово-комунальні послуги не є обставинами, що мають істотне значення для відступу від загального порядку відшкодування шкоди щомісячними платежами відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України.
За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач здійснює позивачу виплату страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіку страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування, дійшов правильного висновку про те, що права позивача на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушено, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги правильних висновків місцевого суду не спростовують.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Буського районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено:19.05.2026.

Головуючий 

Судді