ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1458/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Буракової А.М. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE", м. Хмельницький 	
до 	Фізичної особи-підприємця Мінасян Ольги Леонідівни, м. Харків 	
про 	стягнення коштів 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Мінасян Ольги Леонідівни (відповідач) про стягнення з відповідача на свою користь суми основного боргу у розмірі 52691,82 грн.; 15% річних у розмірі 6169,63 грн.; пені 12656,96 грн.; індексу інфляції 3188,06 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., відшкодування витрат по оплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. та провести розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
В обґрунтування позову позивач вказує, що станом на день звернення до суду за видатковою накладною № UAUU1_250037844, складеної на підставі договору поставки № U60052 від 10.09.2021, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 52691,82 грн. Також, позивач у зв`язку із простроченням повної оплати товару за зазначеною вище накладною здійснив нарахування 15% річних у розмірі 6169,63 грн.; пені у розмірі 12656,96 грн. та індексу інфляції у розмірі 3188,06 грн. з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін задоволено. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
Ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 04.05.2026 отримано позивачем, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в електронний кабінет позивача.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.05.2026, надіслана на адресу відповідача, визначену згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказана ухвала вручена відповідачу 07.05.2026, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали повернуте на адресу суду.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Оскільки відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, враховуючи сплив процесуального строку, встановленого для розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.05.2026 на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.
Частиною 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
10.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (постачальник за договором, далі - Позивач) та ФОП Мінасян Ольгою Леонідівною (покупець за договором, далі - Відповідач) укладено договір поставки №U60052 від 10.09.2021 (далі - договір).
Згідно п. 1.1. договору, на умовах договору постачальник зобов`язується передати покупцю у власність та у встановлені строки замовлені ним запасні частині, мастильні матеріали, технічні рідини, аксесуари, інші супутні товари для транспортних засобів (далі - товар) та окремими партіями, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його. Асортимент ціна і кількість товару остаточно погоджуються сторонами у накладних, які є специфікаціями у розумінні ст.266 ГК України.
Ціна договору складається з сумарної ціни поставлених партій товару, яка вказана у видаткових накладних (п. 1.2. договору). 
Відповідно до п. 5.1. договору Покупець у будь - який визначений законодавством спосіб оплачує повну ціну товару на вказану у рахунку/накладній умовах або шляхом: 
5.1.1 попередньої оплати - відповідно до рахунку постачальника; 
5.1.2 товарного кредиту з відстроченням платежу протягом 14 календарних днів після приймання товару від постачальника. 
Постачальник поставляє товар окремими партіями в строк 5 робочих днів від наступного дня після попередньої оплати відповідної партії товару або від дня підтвердження замовлення на умовах EXW (франко завод) постачальника або СРТ (перевезення оплачено до). Конкретні умови поставки товару вказуються у кожній видатковій накладній (п. 6.2. договору).
Позивач вказує, що на підставі замовлення SО00121 97103 від 04.08.2025, поставив відповідачу товар на суму 112 672,30 грн., згідно видаткової накладної № UAUU1_250037844 від 04.08.2025 на суму 112 672,30 грн.
У вказаній видатковій накладній зазначено кінцевий строк оплати 18.09.2025.
Відповідач не повернув позивачу належним чином підписану видаткову накладну, водночас, впродовж дев`яти місяців, періодично сплачував на адресу позивача заборгованість за отриманий товар, а саме: 04.08.2025 через реєстратор розрахункових операцій (фіскальний касовий апарат), що реєструє розрахункові операції, та передає дані про продажі до податкової інспекції, сплатив на адресу позивача три платежі, а саме: 
-1043,43 грн., що підтверджується скрін - шотом з кабінету платника податків ТОВ «Inter Cars Ukraine» (додаток «витяг 1043,43 грн»). На вказаному скрін - шоті міститься посилання на видаткову накладну № UAUU1_250037844, сума часткової сплати за вказаною накладною;
- 4100 грн., та 24700 грн., що підтверджується додатком «витяг 4100+24700». На зазначеному скрін - шоті вказано: часткова оплата UAUU1_250037844. 
06.08.2025р відповідач через РРО сплатив на адресу позивача 4000,00 грн., що підтверджується додатком «витяг 4000». На зазначеному скрін - шоті вказано: часткова оплата UAUU1_250037844.
Також, відповідач здійснив оплати з поточного рахунку в АТ «Приватбанк» на поточний рахунок позивача: 27.12.2025 року на суму 19940,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція №@2PL137781 від 27.12.2025. Призначенням платежу є: U60052 оплата по договору, ФОП Мінасян Ольга Леонідівна, утримана комісія банку 60,0 грн. За вказаною банківською операцією, на підставі укладеного між сторонами договору, позивач зарахував відповідачу у рахунок погашення боргу за видатковою накладною UAUU1_250037844 суму у розмірі 19880,00 грн.
17.03.2026 відповідач сплатив 2991,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція №@2PL767148 від 17.03.2026. Призначенням платежу є: U60052 оплата по договору, ФОП Мінасян Ольга Леонідівна, утримана комісія банку 9,0 грн. За вказаною банківською операцією, на підставі укладеного між сторонами договору, позивач зарахував відповідачу у рахунок погашення боргу за видатковою накладною UAUU1_250037844 суму у розмірі 2982,00 грн.
22.04.2026 відповідач на поточний рахунок позивача сплатив 1461,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція №@2PL64286 від 22.04.2026. Призначенням платежу є: U60052 оплата по договору, ФОП Мінасян Ольга Леонідівна, утримана комісія банку 5,0 грн. За вказаною банківською операцією, на підставі укладеного між сторонами договору, позивач зарахував відповідачу у рахунок погашення боргу за видатковою накладною UAUU1_250037844 суму у розмірі 1456,00 грн.
22.04.2026 відповідач на поточний рахунок позивача сплатив 1824,51 грн., про що свідчить платіжна інструкція №@2PL872670 від 22.04.2026. Призначенням платежу є: U60052 оплата по договору, ФОП Мінасян Ольга Леонідівна , утримана комісія банку 5,49 грн. За вказаною банківською операцією, на підставі укладеного між сторонами договору, позивач зарахував відповідачу у рахунок погашення боргу за видатковою накладною UAUU1_250037844 суму у розмірі 1819,02 грн.
Отже, позивач вказує, що станом на дату звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість у сумі 52691,82 грн.
Позивач додав реєстраційні посвідчення №7147 та №8011, видані позивачу на підтвердження належної реєстрації реєстраторів розрахункових операцій, через які відповідач здійснив часткове погашення боргу за спірною накладною.
Згідно з п.10.5. договору сторони погодили, що покупець (відповідач) у разі несвоєчасної оплати поставленого товару за вимогою постачальника сплачує за весь час прострочення суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, а також проценти (ч. 5 ст. 691 ЦК України) у розмірі 15% від простроченої суми. 
Також, позивач у зв`язку із простроченням повної оплати товару за видатковою накладною № UAUU1_250037844 від 04.08.2025 здійснив нарахування 15% річних у розмірі 6169,63 грн.; пені у розмірі 12656,96 грн. та індексу інфляції у розмірі 3188,06 грн. з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частина 2 ст. 712 ЦК України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з нормами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У статтях 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, порушення відповідачем умов Договору в частині оплати позивачу товару у повному обсязі, та наявності заборгованості перед позивачем у розмірі 52691,82 грн., суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 52691,82 грн. підтверджується матеріалами справи, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов`язаний в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи положення діючого законодавства, здійснивши перевірку розрахунків доданих позивачем до позовної заяви 15% річних, пені на індексу інфляції у межах заявлених періодів, суд дійшов висновку, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими та здійсненими у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 15% річних у розмірі 6169,63 грн.; пені 12656,96 грн. та індексу інфляції у розмірі 3188,06 грн. підлягають задоволенню.
Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги у справі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Також, позивачем заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що в якості доказів понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивачем надано до суду:
- договір на надання правничої допомоги від 01.04.2026, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" та Адвокатом Петренко Світланою Вікторівною;
- додаток № 1 до договору на надання правової допомоги від 01.04.2026;
- ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 2189447 від 27.04.2025 на адвоката Петренко Світлану Вікторівну;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8747/10 від 07.02.2020;
- посвідчення адвоката №8747/10 від 07.02.2020; 
- акт приймання - передачі наданих послуг від 27.04.2026 до договору б/н від 01.04.2026 на суму 9000,00 грн.;
- платіжна інструкція №6761 від 27.04.2026 на суму 9000,00 грн.
З наданих доказів вбачається, що у зв`язку із розглядом справи № 922/1458/26 в суді першої інстанції позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові 16.11.2022 по справі 922/1964/21 та об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 сформували правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, який судом враховується при розподілі судових витрат в межах даної справи.
Зокрема, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Разом з цим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.11.2019 у справі № 908/2348/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Аналіз наведених норм статті 126 ГПК України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.
Отже, дослідивши надані позивачем докази витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., суд вважає надані докази такими, що підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу у справі № 922/1458/26 у розмірі 9000,00 грн.
Також, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у справі № 922/1458/26 у розмірі 9000,00 грн. відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Оскільки позовні вимоги у справі підлягають задоволено, відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -   

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мінасян Ольги Леонідівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (29025, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Шухевича Романа, будинок 8/9; код ЄДРПОУ 30865632) суму основного боргу у розмірі 52691,82 грн.; 15% річних у розмірі 6169,63 грн.; пеню 12656,96 грн.; індекс інфляції у розмірі 3188,06 грн. 
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мінасян Ольги Леонідівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (29025, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Шухевича Романа, будинок 8/9; код ЄДРПОУ 30865632) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (29025, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Шухевича Романа, будинок 8/9; код ЄДРПОУ 30865632).
Відповідач: Фізична особа-підприємець Мінасян Ольга Леонідівна ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "02" липня 2026 р. 

Суддя		А.М. Буракова