ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/1220/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.,
секретар судового засідання Слободянюк В.С.,
за участю:
представника позивача Васютина Я.В.,
представника відповідача Грицака А.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гоцанюка Василя Михайловича від 23.03.2026 (вх. № 01-05/861/26 від 23.03.2026)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2026 (повне рішення складено і підписано 03.03.2026, суддя Скапровська І.М.)
у справі № 909/1220/25
за позовом Фізичної особи-підприємця Гоцанюка Василя Михайловича
до відповідача Приватного акціонерного товариства "Серін-ліс"
про визнання недійсними умов п. 2.3 договорів купівлі-продажу лісопродукції від 20.03.2020 та 01.02.2021 та зобов`язання повернути товар,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Фізична особа-підприємець Гоцанюк Василь Михайлович (далі – ФОП Гоцанюк В.М.) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Серін-ліс" (далі- ПРАТ "Серін-ліс") про визнання недійсними умов п. 2.3 договорів купівлі-продажу лісопродукції від 20.03.2020 та від 01.02.2021 в частині: "При відсутності оригіналів товарно-транспортної накладної форми 1-ТТН (ліс) та Специфікації - накладної на відпущену деревину (СН) Товар вважається таким, що не поставлений Продавцем" як таких, що суперечать іншим умовам цих договорів, положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; зобов`язання повернути якісно збережений поставлений товар у вигляді лісопродукції: пиловник буковий класу А, В, С, Д загальним обсягом - 92,438 м. куб. на загальну суму 184 876,94 грн на склад позивача (з урахуванням заяви про зміну предмета позову).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач свої зобов`язання з поставки товару на умовах договорів купівлі-продажу лісопродукції від 20.03.2020 та 01.02.2021 виконав у повному обсязі, натомість відповідач, прийнявши товар без будь-яких претензій та зауважень, не здійснив оплату у повному обсязі і не відреагував на вимогу позивача про повернення товару, що, на думку останнього, вказує на наявність умислу у відповідача безоплатно заволодіти товаром, посилаючись в односторонньому порядку на відсутність «необхідних» документів. Відтак, в силу вимог ст. 215 ЦК України, п. 2.3 вказаних договорів підлягають визнанню недійсними як такі, що суперечать іншим їхнім умовам та не відповідають вимогам цивільного законодавства і звичаям ділового обороту, а неоплачений товар підлягає поверненню позивачу.
У судовому засіданні 11.02.2026 під час розгляду справи судом першої інстанції представник позивача підтримав позов в частині визнання недійсними умов п. 2.3 договорів купівлі-продажу лісопродукції від 20.03.2020 та 01.02.2021, а вимогу про зобов`язання повернути поставлений товар обсягом - 92,438 м. куб. на загальну суму 184876,94 грн просив залишити без розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття. 
Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 11.02.2026 у справі №909/1220/25 у задоволенні позову ФОП Гоцанюка В.М. відмовив.
Суд першої інстанції, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.02.2025 у справі №504/3085/20, зазначив, що доводи позивача фактично зводяться до посилань на невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого товару, що, на думку позивача, зумовлює недійсність пунктів 2.3 договорів. Разом із тим невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі договору, не є підставою для визнання його пунктів недійсними, оскільки такі обставини стосуються стадії виконання зобов`язання, а не дотримання вимог закону під час його укладення.
У судовому рішенні (постанова Західного апеляційного господарського суду від 19.09.2023), що ухвалено у справі № 909/226/23, у якій брали участь ті самі особи, встановлено обставини безпідставності вимог ФОП Гоцанюк В. М. до ПРАТ "Серін-ліс" в частині стягнення 184876,94 грн заборгованості за договорами купівлі-продажу від 20.03.2020 та 01.02.2021, у зв`язку з невиконанням позивачем (ФОП Гоцанюк В. М.) вимог п. 2.3 цих договорів, а відтак ненастанням терміну оплати.
Враховуючи викладене та те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів недодержання сторонами правочинів загальних вимог, які є необхідними для чинності правочину, відсутності передбачених законодавством підстав для визнання їх недійсними та застосування відповідних наслідків, позов є необґрунтованим.
Суд першої інстанції не взяв до уваги заяву позивача про залишення без розгляду позовної вимоги про зобов`язання повернути поставлений товар, оскільки така заява не була подана в порядку передбаченому ГПК України, а відтак у суду відсутні підстави вважати, що позовні вимоги змінено.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
До Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ФОП Гоцанюка В.М. від 23.03.2026, у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2026 у справі № 909/1220/25 та постановити нове, яким позовну заяву до ПРАТ "Серін-ліс" про визнання недійсними частини певних умов договорів та повернення неоплаченого товару задовольнити у повному обсязі. 
Скаржник вважає, що суд першої інстанції застосував загалом хибне трактування наведених позивачем підстав позову, помилково ототожнюючи їх із наслідками невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, застосував правові висновки Верховного Суду, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Позивач у апеляційній скарзі, як і у позовній заяві, посилається на те, що частина умов п. 2.3 договорів може бути визнана судом недійсною з підстав, що: 1) нівелюють фактичний акт приймання-передачі товару покупцем на підставі первинних бухгалтерських документів, ставлячи продавця у невигідне матеріальне і правове становище; 2) дозволяють безоплатно набути право власності на поставлену продукцію; 3) суперечать моральним засадам суспільства; 4) суперечать чинному законодавству. Закладена в п. 2.3 договорів купівлі-продажу лісопродукції від 20.03.2020 та 01.02.2021 умова: "При відсутності оригіналів товарно-транспортної накладної форми 1-ТТН (ліс) та Специфікації - накладної на відпущену деревину (СН) Товар вважається таким, що не поставлений Продавцем", з однієї сторони, дала формальну можливість відповідачу всупереч принципу добросовісності не визнавати факти здійснення таких поставок, ухиляючись від оплати фактично поставленої лісопродукції відповідно до видаткових та податкових накладних, бо товар ніби вважається таким, що непоставлений продавцем, а з іншої сторони, положення правочинів і чинних норм законодавства одночасно позбавляє позивача можливості повернути передані товаро-матеріальні цінності, оскільки на підставі первинних бухгалтерських документів і вимог ч. 1 ст. 334, ст. 655 та п. 1 ч. 1 ст. 664, ст. 712 ЦК України момент переходу права власності вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Визнання недійсними п. 2.3 договорів в частині: "При відсутності оригіналів товарно-транспортної накладної форми 1-ТТН (ліс) та Специфікації - накладної на відпущену деревину (СН) Товар вважається таким, що не поставлений Продавцем" дозволить уникнути двозначності трактування моменту поставки товару та усунути формальне заперечення наявного юридичного факту у зв`язку з тим, що дані умови суперечать іншим умовам, визначеним п.п. 1.1, 2.2 та 2.4 договорів, а також не відповідають вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимогам розумності та справедливості.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу від 17.04.2026, ПРАТ "Серін-ліс" не погоджується з доводами позивача та вважає їх безпідставними, необґрунтованими і такими, що не спростовують законності та обґрунтованості рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2026 у справі № 909/1220/25, яким у задоволенні позову відмовлено. Фактично апеляційна скарга зводиться до повторення доводів позовної заяви, довільного тлумачення умов укладених між сторонами договорів та спроби підмінити спір щодо виконання зобов`язання спором про недійсність правочину, що суперечить правовій природі інституту недійсності правочинів.
Відповідно до п. 2.3 договорів купівлі-продажу лісопродукції від 05.01.2018 та 01.06.2018, перехід права власності на товар відбувається в момент передачі його покупцю в пункті поставки після підписання останнім відповідних товаросупровідних документів, що засвідчують таку передачу. Вказана умова є зрозумілою, однозначною, погодженою сторонами при укладенні договорів та спрямованою на забезпечення правової визначеності у відносинах сторін, а також на можливість подальшого використання продукції у господарській діяльності, у тому числі для експорту, що прямо пов`язано з наявністю належних документів, які підтверджують походження лісоматеріалів. У даному випадку лісопродукція, відповідно до п. 2.3 договорів, вважається непоставленою, тобто прирівнюється до неприйнятого товару, а отже право власності на неї не перейшло до позивача, і обов`язок відповідача щодо оплати не виник. Фактичне перебування цієї лісопродукції на території ПРАТ "Серін-ліс" не є порушенням умов договорів, оскільки саме позивач не виконав свій обов`язок щодо належного документального оформлення поставки. Вимога зобов`язати відповідача повернути товар є необґрунтованою, оскільки укладені між сторонами договори не передбачають обов`язку продавця (відповідача) здійснювати транспортування або зворотне перевезення продукції на склад покупця.
Скаржник фактично ігнорує встановлені постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 у справі № 909/226/23 обставини неналежності здійснення позивачем поставки згідно вищевказаних договорів, які мають преюдиційне значення і не підлягають повторному доведенню при розгляді даної справи, та намагається повторно поставити їх під сумнів, що суперечить принципу правової визначеності та стабільності судових рішень.
Фактично позивач, не виконавши своїх зобов`язань за договором у частині належного документального оформлення поставки, намагається шляхом оспорення умов договору уникнути негативних наслідків власного порушення та покласти їх на іншу сторону, що не відповідає принципу добросовісності і за своєю суттю є спробою використання права на звернення до суду як інструменту досягнення результату, який не може бути досягнутий у межах належного способу захисту.
На думку ПРАТ "Серін-ліс", посилання позивача на ч. 1 ст. 203 ЦК України є безпідставними та ґрунтуються на формальному і вибірковому тлумаченні її змісту. Позивач, обґрунтовуючи вимоги про визнання частини договорів недійсними, обмежився лише загальним посиланням на зазначену норму, не конкретизувавши, яким саме нормам ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, звичаям ділового обороту, вимогам розумності або справедливості не відповідає спірна умова договорів; навіть якщо позивач посилається на факт часткової або відсутньої оплати вартості поставленої лісопродукції, такі обставини не мають правового значення для оцінки дійсності договору та не утворюють складу недійсності правочину у розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Таким чином відповідач вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не містять належного правового обґрунтування та зводяться до переоцінки встановлених обставин і неправильного тлумачення норм матеріального права. 

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026, апеляційну скаргу ФОП Гоцанюка В.М. у справі № 909/1220/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.
Суддя-доповідач ухвалою від 30.03.2026 у справі № 909/1220/25 залишив апеляційну скаргу без руху та встановив скаржнику строк для усунення виявлених недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 7267,00 грн.
03.04.2026 на виконання вимог вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків від 03.04.2026 з платіжною інструкцією № 1.602277921.1 від 03.04.2026 на суму 7267,00 грн.
Оскільки скаржник усунув недоліки апеляційної скарги в установлений строк, колегія суддів ухвалою від 08.04.2026 відкрила апеляційне провадження та призначила розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні на 30.04.2026.
Протокольною ухвалою від 30.04.2026 колегія суддів оголосила перерву в судовому засіданні до 28.05.2026.
У ході апеляційного розгляду справи представник позивача підтримав вимоги і доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити; вказав, що усі спроби домовитися з керівником ПРАТ "Серін-Ліс" про повернення товару безрезультатні, лісопродукція, яка була поставлена ФОП Гоцанюком В.М. відповідачу, за адресою місця знаходження складу ПРАТ "Серін-ліс" відсутня, територія, де колись зберігалася лісопродукція, поросла чагарниками. 
Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення за безпідставністю, а рішення суду першої інстанції - без змін; зазначив, що оригінали ТТН-ліс та специфікацій позивач відповідачу не передавав, спірний товар не вважається прийнятим ПРАТ "Серін-ліс", і обов`язку зворотного повернення лісопродукції шляхом її транспортування власними силами на склад ФОП Гоцанюка В.М. у ПРАТ "Серін-ліс" немає, саме на позивача покладено обов`язок забрати товар. Щодо наявності спірного товару на території ПРАТ "Серін-ліс" відповідачу невідомо, адже протягом тривалого часу і дотепер доступу до території підприємства немає, однак ПРАТ "Серін-Ліс" готове сприяти позивачу віднайти і забрати товар.
28.05.2026 проголошено вступну та резолютивну частини цієї постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
20.03.2020 та 01.02.2021 між ФОП Гоцанюком В.М. (далі - продавець) та ПРАТ "Серін-Ліс" (далі - покупець) укладено договори купівлі-продажу лісопродукції.
Відповідно до п. 1.1 договорів, продавець зобов`язався передати у власність покупця лісопродукцію: пиловник буковий класу А, В, С, Д. (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти даний товар та провести оплату за нього на умовах даного договору (договорів).
Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу лісопродукції від 20.03.2020, загальний обсяг поставки за даним договором становить 2000 куб. м.
Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу лісопродукції від 01.02.2021, сторонами погоджено, що загальний обсяг поставки за даним договором становить 5000 куб. м.
Відповідно до п. 2.2 договорів, поставка здійснюється автотранспортом продавця на склад покупця, що знаходиться за адресою: смт Делятин, вул. 16 Липня, 11.
У п. 2.3 договорів сторони узгодили, що перехід права власності на товар відбувається в момент передачі його покупцю в пункті поставки після підписання останнім відповідних супровідних документів, що засвідчують таку передачу, та передачі продавцем в пункті поставки покупцю оригіналів товарно-транспортної накладної форми 1-ТТН (ліс), що свідчить про походження товару, та Специфікації-накладної на відпущену деревину (СН), яка є додатком до форми 1-ТТН (ліс). При відсутності оригіналів товарно-транспортної накладної форми 1-ТТН (ліс) та Специфікації-накладної на відпущену деревину (СН) товар вважається таким, що не поставлений продавцем.
Пунктом 3.1 договору від 20.03.2020 передбачено, що ціна за одиницю товару з ПДВ становить 1 850,00 грн за 1 куб.м з ПДВ на нижньому складі покупця.
Пунктом 3.1 договору від 01.02.2021 передбачено, що ціна за одиницю товару з ПДВ становить 2 000,00 грн 1 куб.м з ПДВ на нижньому складі покупця. 
Відповідно до п. 3.2 договорів, оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця протягом 30-ти банківських днів з моменту поставки товару, в тому числі отримання всіх документів.
Згідно з п. 6.1 договорів, дані договори набирають чинності з моменту підписання їх сторонами і діють, зокрема, до 31.12.2020 (договір від 20.03.2020) та 31.12.2021 (договір від 01.02.2021), але в будь-якому випадку до повного виконання взятих сторонами на себе зобов`язань.
Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2023 у справі №909/226/23 за позовом ФОП Гоцанюка В.М. до ПРАТ "Серін-Ліс" про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу лісопродукції від 20.03.2020 та 01.02.2021 встановила (постанова від 19.09.2023), що на лісопродукцію в кількості 92,438 м. куб. позивачем не надано відповідачу товарно-транспортні накладні 1-ТТН (ліс), що свідчить про невиконання позивачем вимоги п. 2.3 цих договорів, отже продукція вважається такою, що непоставлена продавцем, у зв`язку з чим термін оплати за поставлену лісопродукцію в сумі 184876,94 грн не настав.
У позовній заяві позивач стверджує, що лісопродукція в кількості 92,438 м. куб., за поставку якої відповідач не провів оплату, знаходиться на складі ПРАТ "Серін-Ліс". 
З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензіями №14-11/23 від 16.11.2023, повторно № 21-01/24 від 30.01.2024 та № 08-09/24 від 06.09.2024 про сплату заборгованості на суму 184876,94 грн, а у разі неможливості сплати коштів, повернення поставленої лісопродукції загальним об`ємом 92,438 м. куб. на склад ФОП Гоцанюка В.М., однак такі залишені відповідачем без відповіді та виконання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі (ч. 1 ст. 273 ГПК України).
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд виходив із того, що, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 202 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановив суд першої інстанції, доводи позивача фактично зводяться до посилань на невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару, що, на думку позивача, зумовлює недійсність п. 2.3 спірних договорів купівлі-продажу лісопродукції від 20.03.2020 та 01.02.2021. Разом із тим невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі договору, не є підставою для визнання його пунктів недійсними, оскільки такі обставини стосуються стадії виконання зобов`язання, а не дотримання вимог закону при його укладенні.
Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.02.2025 у справі № 504/3085/20 (провадження № 61-17178сво23).
Матеріали даної справи не містять належних і допустимих доказів, які свідчили б про недодержання сторонами вимог закону при вчиненні спірних правочинів або про наявність інших, передбачених законом, підстав для визнання їх недійсними.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене та відсутність передбачених законодавством підстав для визнання правочинів недійсними і застосування відповідних наслідків, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов у частині визнання недійсними умов п. 2.3 договорів купівлі-продажу лісопродукції від 20.03.2020 та від 01.02.2021 є необґрунтованим.
Поряд із цим мотивувальна частина оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не містять висновків щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути майно, а саме якісно збережений поставлений товар у вигляді лісопродукції: пиловник буковий класу А, В, С, Д загальним обсягом - 92,438 м. куб. на загальну суму 184876,94 грн, на склад позивача.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.
Згідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 664 ЦК України унормовано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Згідно зі ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 690 ЦК України, якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов`язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов`язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк. Якщо продавець у цей строк не розпорядиться товаром, покупець має право реалізувати товар або повернути його продавцеві.
Договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару. Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця (ст. 697 ЦК України).
У постанові Західного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 у справі №909/226/23, про яку згадувалося вище, встановлено обставини безпідставності вимог ФОП Гоцанюк В. М. до ПРАТ "Серін-ліс" в частині стягнення 184876,94 грн заборгованості за договорами купівлі-продажу від 20.03.2020 та 01.02.2021 у зв`язку з невиконанням позивачем (ФОП Гоцанюк В. М.) вимог п. 2.3 договорів від 20.03.2020 та 01.02.2021, а відтак і ненастанням терміну оплати за поставлену лісопродукцію.
Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що право власності на товар (лісопродукцію в кількості 92,438 м. куб.) до відповідача не перейшло, і обов`язок оплати цього товару на суму 184876,94 грн у відповідача не виник; обов`язок забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем, покладається саме на продавця (позивача).
При цьому слід зауважити, що відповідач мав об`єктивну можливість забрати товар з території ПРАТ "Серін-ліс" ще з вересня 2023 року (після набрання судовим рішенням у справі № 909/226/23 законної сили).
Враховуючи наведені вище норми права, які регулюють спірні правовідносини, та встановлені преюдиційні факти у справі № 909/226/23, які, в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, не потребують повторного доказування у цій справі, колегія суддів не вбачає підстав для зобов`язання відповідача повернути спірний товар на загальну суму 184 876,94 грн на склад позивача.
Водночас колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що так як відповідач невідкладно не повідомив позивача про відмову від прийняття товару та не забезпечив схоронність (належне збереження) товару (доказів протилежного матеріали цієї справи не містять), позивач має право на відшкодування завданих йому збитків. 
Зважаючи на викладене, допущена місцевим господарським судом помилка у неповному мотивуванні рішення не вплинула на правильність кінцевого процесуального результату про відмову у задоволенні позову.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За змістом ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).
З огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ФОП Гоцанюка В.М. без задоволення, змінити оскаржуване судове рішення, доповнивши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, відповідно до вимог ч. ч. 2, 5 ст. 236, п. 4 ч.1 ст. 277 ГПК України; резолютивну частину – залишити без змін.

Розподіл судових витрат.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору, в силу приписів ст. 129 ЦК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гоцанюка Василя Михайловича від 23.03.2026 (вх. № 01-05/861/26 від 23.03.2026) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2026 у справі №909/1220/25 змінити, доповнивши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
3. Резолютивну частину рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2026 у справі №909/1220/25 залишити без змін.
4. Матеріали справи №909/1220/25 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.06.2026.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Манюк П.Т.

Суддя Рим Т.Я.