Справа № 347/1561/25 
Провадження № 22-ц/4808/373/26 
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря Кузнєцова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чутченка Сергія Олексійовича на рішення Косівського районного суду від 19 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Драч Д.С. у м. Косові, у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживача, визнання оферти та акцепту недійсними, встановлення факту нікчемності кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочинів,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову вказано, що 15.01.2021 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою та акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 491043727, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту, із наступними основними умовами: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 25 697,71 грн; процентна ставка - 39,99% річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців; дата повернення кредиту - 16.01.2025; порядок повернення кредиту - графік платежів: до 08 числа кожного місяця.
Розмір щомісячного мінімального платежу становить 1 078,91 грн; для погашення заборгованості визначено відповідний рахунок, відкритий у Банку.
Власним підписом позичальник підтвердив ознайомлення з умовами кредитування та всією необхідною інформацією, а також отримання необхідних пояснень. Сторони узгодили всі істотні умови договору та визначили, що відносини, не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб, який є її невід`ємною частиною.
Банк виконав зобов`язання, надавши кредит відповідно до умов договору. Водночас позичальник зобов`язання не виконав, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним.
Заборгованість за Угодою № 491043727 від 15.01.2021 року становить 51 907,69 грн, з яких: 22 451,78 грн - за кредитом, 29 455,91 грн - за відсотками.
Банк направляв позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості в розмірі простроченого боргу, однак відповіді не надходило, порушення не усунуті.
12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування на АТ «Сенс Банк», яке внесено до Єдиного державного реєстру 30.11.2022.
Просив стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість у сумі 51 907,69 грн, з яких: 22 451,78 грн - за кредитом, 29 455,91 грн - за відсотками, а також судові витрати: 2 422,40 грн судового збору та 4 674,75 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст зустрічних позовних вимог
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Чутченко Сергій Олексійович, звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживача, визнання оферти та акцепту недійсними, встановлення факту нікчемності кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочинів.
В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що заперечує проти первісних позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються на нікчемному правочині, який є недійсним в силу прямої вказівки закону з моменту його вчинення та не створює для сторін жодних юридичних наслідків, крім пов`язаних із його недійсністю.
Зазначив, що умови стягнення як тіла кредиту, так і нарахованих процентів ніколи не були узгоджені сторонами у належній письмовій формі. Правовідносини сторін так і не вийшли за межі переддоговірної стадії. Окремі дії сторін («оферта» та «акцепт») самі по собі є недійсними правочинами, що унеможливило виникнення договірного зобов`язання.
Вважав, що підписаний ОСОБА_1 документ «оферта на укладання угоди про надання кредиту» за своєю правовою природою є не офертою, а запрошенням робити пропозиції, оскільки не містить істотних умов договору, не спрямований на настання правових наслідків та є недійсним у зв`язку з невідповідністю його змісту вимогам закону.
Водночас, оскільки правочин-оферта є недійсним, дії банку, які він визначає як акцепт, також є недійсними. Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України акцепт має бути повним і безумовним, що є неможливим щодо оферти, яка не містить істотних умов. Дії Банку з перерахування коштів є зустрічною офертою, яка не отримала належного письмового акцепту позивача за зустрічним позовом, у зв`язку з чим правочин-акцепт Банку є недійсним, оскільки він є самостійним правочином, який не отримав зустрічного волевиявлення.
Зазначив, що банк у позові не посилається на непідписані «Правила та Умови», обмежуючи вимоги тілом кредиту та процентами, зазначеними в анкеті-заяві, створюючи видимість погодження цих умов. Недійсність оферти (анкети-заяви) виключає погодження будь-яких її умов та унеможливлює виникнення прав і обов`язків, у зв`язку з чим у Банку відсутні підстави для нарахування відсотків.
Вважав, що навіть за наявності наміру сторін укласти договір, обрана конструкція правовідносин суперечить вимогам статті 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору, недодержання якої тягне його нікчемність. Використання фрагментованого набору документів, коли обтяжливі фінансові зобов`язання містяться у непідписаному, неавтентифікованому та змінному в односторонньому порядку зовнішньому документі, виключає належне погодження істотних умов договору.
Посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду, вказував, що непідписані «Умови та Правила» не є частиною кредитного договору і не можуть вважатися частиною кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Наголосив на необхідності захисту споживача від покладення на нього обов`язку самостійно розбиратися у складних та об`ємних документах, які він не підписував.
Крім того, зазначив, що кредитодавець зобов`язаний до укладення договору надати споживачу повну інформацію, зокрема паспорт споживчого кредиту, та включити її до змісту договору, однак банк цих вимог не виконав, що унеможливило формування усвідомленої згоди споживача. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнає недійсними несправедливі умови договору, що створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Умова, що зобов`язує споживача виконувати положення непідписаного ним документа, є класичним прикладом такої несправедливої умови.
ОСОБА_1 не здійснював жодних платежів на виконання договору, а всі операції у виписці позначені як «Перенесення заборгованості по кредиту на рахунок простроченої заборгованості», є внутрішніми бухгалтерськими операціями Банку, а не діями боржника.
Таким чином, у зв`язку з недійсністю правочинів та нікчемністю договору єдиним наслідком є двостороння реституція, що зобов`язує повернути Банку лише фактично отриману суму - 25 697,71 грн. Водночас, у Банку не виникло правових підстав для нарахування процентів, а отримані кошти є безпідставно набутим майном, що підлягає поверненню без сплати договірних процентів.
Просив суд визнати недійсним правочин - оферту на укладання Угоди про надання кредиту № 491043727 від 15.01.2021, вчинений ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви, як такий, що за змістом не відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування»; визнати недійсним правочин - акцепт пропозиції, вчинений АТ «Сенс Банк» шляхом перерахування кредитних коштів, як такий, що вчинений у відповідь на недійсну оферту; встановити факт нікчемності Угоди про надання кредиту № 491043727 від 15.01.2021, укладеної між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 , з моменту її вчинення; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, встановивши, що єдиним обов`язком ОСОБА_1 є повернення АТ «Сенс Банк» фактично отриманої суми коштів у розмірі 25 697,71 грн; у задоволенні первісного позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі, а також стягнути понесені судові витрати по справі.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Косівського районного суду від 19 грудня 2025 року позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за угодою про надання кредиту № 491043727 від 15.01.2021 в сумі 51 907 грн 69 коп. та судові витрати: судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп.; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 674 грн 75 коп. Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК» про захист прав споживача, визнання оферти та акцепту недійсними, встановлення факту нікчемності кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочинів залишено без задоволення.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чутченко С.О., подав апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Вказує, що суд першої інстанції звів правову оцінку до тези, що «договір укладено у письмовій (електронній) формі», прирівнявши фрагментовану конструкцію до належного кредитного договору у письмовій формі.
На думку апелянта, суд не встановив спосіб укладення правочину (у відділенні чи в ІТС), але застосував Закон «Про електронну комерцію», не визначив, які саме істотні умови споживчого кредиту були узгоджені та підписані ОСОБА_1 , не перевірив надання паспорта споживчого кредиту та переддоговірної інформації, не проаналізував склад суми 25 697,71 грн, зокрема, чи включає вона нараховані проценти, штрафні санкції та комісії за попереднім договором, не перевірив правову підставу нарахування 29 455,91 грн відсотків та їх відповідність погодженим умовам, не застосував відповідну практику ВП ВС та не пояснив, чому відступив від неї, прийняв розрахунок банку, фактично поклавши тягар доведення на споживача.
Вважає, що наслідком звернення апелянта в банк за запрошенням працівників стало не укладення додаткової угоди про зміну умов існуючого кредиту, а оформлення нового кредитного продукту під виглядом «угоди про надання кредиту» з цільовим призначенням - погашення заборгованості за попереднім кредитним договором № 630537079. При цьому банк включив до суми нового кредиту не лише залишок основної заборгованості, а й нараховані штрафи, пеню, проценти та інші платежі за попереднім договором. При цьому фактичної видачі грошових коштів не відбулося, а мала місце лише бухгалтерська операція перенесення заборгованості.
Крім того, апелянт звернувся до банку саме для реструктуризації, у зв`язку з чим відсутня подія укладення договору в ІТС, електронні повідомлення та докази використання одноразового ідентифікатора/КЕП, а підпис на паперовому бланку, який було оцифровано, не перетворює документ на електронний договір.
Таким чином, застосовані судом першої інстанції норми Закону України «Про електронну комерцію» є непридатними для регулювання цих правовідносин, оскільки суд фактично ототожнив «електронну форму» зі звичайним паперовим пакетом документів, які були оформлені у відділенні та підписані ОСОБА_1 власноруч.
Також вказує, що споживач не був належним чином поінформований і не підписував документ із істотними умовами споживчого кредиту. Крім того, на думку апелянта, банк не довів реальний рух коштів та первинні документи. Меморіальний ордер та виписки підтверджують цільову операцію погашення/перенесення попередньої заборгованості, а не реальне отримання коштів споживачем. Банком також не доведено, що отримувачем коштів був саме ОСОБА_1 , а не інший рахунок банку/попереднього кредиту.
Вважає, що банк, запропонувавши «реструктуризацію», фактично сформував новий кредит, включивши до його суми нараховані за попереднім договором штрафи, пеню та проценти.
Зазначає, що суд першої інстанції розглянув зустрічний позов формально, без аналізу його функції.
Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову АТ «Сенс Банк» про стягнення 51 907,69 грн відмовити повністю; зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити; стягнути понесені судові витрати.
Позиція інших учасників справи
АТ «Сенс Банк» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заяви (клопотання) учасників справи
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта - адвокат Чутченко С.О. в режимі відеоконференції (поза межами приміщення суду) доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Заявлене ним в апеляційній скарзі клопотання про витребування доказів не підтримав.
Представник АТ «Сенс Банк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності представника АТ «Сенс Банк», який не з`явився в судове засідання.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Косівського районного суду від 19 грудня 2025 року зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» про реструктуризацію його боргу в сумі 25 697,71 грн за акцептом/офертою № 630537079 від 22.12.2016.
15.01.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту № 491043727, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 491043727, Додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», Паспортом споживчого кредиту; Анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
У відповідності до умов споживчого кредиту: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 25 697,71 грн; процентна ставка - 39,99% річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців; дата повернення кредиту - 16.01.2025; порядок повернення кредиту - графік платежів: до 08 числа кожного місяця.
Відповідно до п. 2 Кредитного договору для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714.
Відповідно до п. 3 Кредитного договору кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за Кредитним договором № 630537079 від 22.12.2016. Розмір - 25 697,71 грн.
Згідно копії меморіального ордеру № 3108140 від 16.01.2021, виписок по рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 з 15.01.2021 по 12.05.2025 ОСОБА_1 надано на рахунок № НОМЕР_1 16.01.2021 кредитні кошти в сумі 25 697,71 грн.
До червня 2022 року позичальник частково погашав тіло кредиту та проценти за користування ним.
12.08.2022 Загальними Зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.
11.04.2025 АТ «Сенс Банк» поштою надіслало  ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, в якій зазначило, що станом на 24.03.2025 загальна сума заборгованості за кредитним договором № 491043727 від 15.01.2021 становить 50 516,36 грн, яку вимагало сплатити протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги.
Згідно наданого АТ «Сенс Банк» розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 491043727 від 15.01.2021 заборгованість ОСОБА_1 станом на 12.05.2025 становить 51 907,69 грн. а саме: 22 451,78 грн - заборгованість за кредитом, 29 455,91 грн - заборгованість по відсотках.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Задовольняючи позовні вимоги первісного позову та залишаючи без задоволення вимоги зустрічного позову, суд першої інстанції, керуючись нормами права про укладення електронного договору, прийшов до висновку, що 15.01.2021 між відповідачем та АТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір. Зважаючи на презумпцію правомірності правочину та те, що відповідач отриманий кредит та узгоджені відсотки за користування кредитом не повернув, будь-яких доказів повернення коштів суду не надав, суд прийшов до висновку, що вимоги позову в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості 51 907,69 грн, з яких: 22 451,78 грн - за кредитом, 29 455,91 грн - по відсотках, є підставними та підлягають задоволенню.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходив з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважав за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого АТ «Сенс Банк» судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 674,75 грн.
Апеляційний суд частково погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі № 628.1475.19 (провадження № 61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з положеннями статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до норм статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Закріплена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).
Згідно з частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2021 між АТ «Альфа-Банк» (в подальшому перейменовано у АТ «Сенс Банк») та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про надання кредиту № 491043727.
Згідно п. 3 усі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані цією Угодою, регулюються Договором. Договір визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в Угоді. Його діюча редакція розміщена за адресою www.alfabank.ua. Угода є невід`ємною частиною Договору. Угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту та надання кредиту відповідно до умов Угоди та Договору.
З графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який підписаний відповідачем і є додатком до угоди від 15.01.2021, вбачається, що погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення ануїтетних платежів щомісячно не пізніше 16 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 1 078,91 грн, останній платіж має бути здійснений 16.01.2025 у розмірі 1 077,79 грн.
Крім того, ОСОБА_1 15.01.2021 підписано Паспорт споживчого кредиту з інформацією про умови кредитування, аналогічною даним оферти.
Тобто відповідач погодився з укладенням такого договору та з усіма умовами обраної програми кредитування. Угода № 491043727 15.01.2021 містить інформацію про суму кредиту, мету, умови та порядок видачі, строк і порядок повернення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін.
А доводи апелянта про те, що оферта та акцепт договору не містять істотних умов договору, не спрямовані на настання правових наслідків та є недійсними, спростовуються вищевикладеним.
Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором від 15.01.2021 виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що підтверджується копією меморіального ордеру № 3108140 від 16.01.2021 та виписками по рахунках.
При цьому виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16143/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц).
Крім того, до червня 2022 року позичальник частково погашав тіло кредиту та проценти за користування ним, тобто визнавав та виконував умови вказаного договору. Що також спростовує доводи апелянта про те, що дії банку з перерахування коштів є зустрічною офертою, яка не отримала належного письмового акцепту позивача за зустрічним позовом.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що 15.01.2021 між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір, і зважаючи на презумпцію правомірності правочину та те, що відповідач отриманий кредит та узгоджені відсотки за користування кредитом не повернув, будь-яких доказів повернення коштів, контррозрахунку суду не надав, наявні підстави для стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості 51 907,69 грн, з яких: 22 451,78 грн - за кредитом, 29 455,91 грн - по відсотках.
Однак, місцевий суд помилився з мотивуванням такого рішення, посилаючись на норми права щодо укладення електронного договору між сторонами.
Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції належним чином не мотивував таке рішення.
Заперечуючи проти позову АТ «Сенс Банк» та пред`являючи зустрічний позов,  ОСОБА_1 посилався на те, що умови стягнення як тіла кредиту, так і нарахованих процентів не були узгоджені сторонами у належній письмовій формі, окремі дії сторін (оферта та акцепт) самі по собі є недійсними правочинами, що унеможливило виникнення договірного зобов`язання, банком не надано споживачу повної інформації щодо кредитування, зокрема паспорту споживчого кредиту.
Разом з тим, такі повністю спростовуються вищевказаними нормами права про те, що згідно ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, а також матеріалами справи, що містять підписані відповідачем 15.01.2021 оферту укладення договору, графік платежів, паспорт споживчого кредиту із зазначеними всіма умовами щодо суми кредиту, строку, відсоткової ставки, прийняття такого банком (акцепт) та часткове виконання його позичальником.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку по суті щодо задоволення первісного позову АТ «Сенс Банк» та залишення без задоволення зустрічного позову  ОСОБА_1 , хоча частково помилився з мотивами таких. Отже, рішення Косівського районного суду від 19 грудня 2025 року слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд правильно виходив з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за первісним позовом витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Оскільки рішення по суті задоволення первісного позову та залишення без задоволення зустрічного не змінюється та не скасовується, підстав для перерозподілу судових витрат немає.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чутченка Сергія Олексійовича задовольнити частково.
Рішення Косівського районного суду від 19 грудня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин
Судді: І.В. Бойчук
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 27 квітня 2026 року.