Справа № 523/4846/26
Провадження №2/523/4374/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" травня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М., 
за участю секретаря - Березніченко В.Є. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами в яких просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею та за відповідачем в рівних частках, право власності на:
земельну ділянку, кадастровий номер: 5110137600:40:009:0003, місце розташування: АДРЕСА_1 , площею 0,0601 га, в тому числі за земельними угіддями: капітальна - 0,0106 га, 0,0002 -тимчасова, 0,0493 - прибудинкова територія, у межах згідно з планом;
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ: «А», загальною площею 43,7 кв.м, в тому числі житловою площею 26,6 кв.м, літньої кухні літ. «Б», літньої кухні літ. «В», вбиральні літ. «Г», огорожі № 1-3, мостіння – І.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вказане вище майно було придбано сторонами по справі під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, а відтак, на думку позивача, належить їм в рівних частках. 
Ухвалою судді від 13.03.2026р. відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 
В судовому засіданні представника позивача – адвокат Бедксєєва В.Л. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що є інше майно, яке на його погляд, було придбано під час шлюбу та підлягає поділу. Вважає, що майно не може бути поділено між ним та позивачем, з огляду на не розірваний між ними шлюб. 
Водночас, в судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що під час придбання спірного майна, він спільно проживав з ОСОБА_1 . Після купівлі житлового будинку, вони разом здійснювали перебудову літньої кухні. Втім, з січня 2025р. вони припинили подружні відносини та проживають окремо один від одного. 
Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку.
Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В той же час стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 
Аналіз зазначених норм, які регулювали правовідносини на час придбання спірного майна, вказує на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю. 
Крім того суд приймає до уваги правовий висновок ВП ВС у справі 372/504/17, де було зазначено, - «…Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю особи підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений особою не вирішено….».
Статтями 70 та 71 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року вказано, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Пунктом 25 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р. роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 02.09.2022р. перебувають в зареєстрованому шлюбі (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ). 
Матеріалами справи встановлено, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 10.01.2024р., реєстровий номер 26, придбав нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер: 5110137600:40:009:0003, місце розташування: АДРЕСА_1 , площею 0,0601 га, в тому числі за земельними угіддями: капітальна - 0,0106 га, 0,0002 -тимчасова, 0,0493 - прибудинкова територія, у межах згідно з планом; житловий будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ: «А», загальною площею 43,7 кв.м, в тому числі житловою площею 26,6 кв.м, літньої кухні літ. «Б», літньої кухні літ. «В», вбиральні літ. «Г», огорожі № 1-3, мостіння – І. 
Отже, за відсутності доведеності зворотного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що житловий будинок та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та така належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а відтак підлягають поділу в рівних частках. 
Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги межи заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, якими передбачено розгляд справи судом виключно в межах заявлених позовних вимог, суд відхиляє заперечення відповідача, який вказував про необхідність поділу іншого спільного сумісного майна подружжя, втім не скориставшись своїми процесуальними правами, не пред`явив зустрічних позовних вимог. Водночас, рішення суду у даній справі не обмежує його у праві на звернення до суду з позовними вимогами щодо поділу іншого майна подружжя. 
Є безпідставні та не заслуговують на уваги заперечення ОСОБА_2 в частині неможливості поділу спільного сумісного майна подружжя без розірвання шлюбу, з огляду на невідповідність таких вимогам Сімейного кодексу України, якими передбачено право на поділ майна подружжя, як до розірвання шлюбу, так і після. 
Приймаючи до уваги, що відповідач є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору, в силу статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на рахунок позивача. 
Керуючись ст.ст. 12,13,76,206,259,263-265,268 ЦПК України, 

ВИРІШИВ 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати:
за  ОСОБА_1 ною право власності на частину: 
земельної ділянки, кадастровий номер: 5110137600:40:009:0003, місце розташування: АДРЕСА_1 , площею 0,0601 га, в тому числі за земельними угіддями: капітальна - 0,0106 га, 0,0002 -тимчасова, 0,0493 - прибудинкова територія, у межах згідно з планом;
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ: «А», загальною площею 43,7 кв.м, в тому числі житловою площею 26,6 кв.м, літньої кухні літ. «Б», літньої кухні літ. «В», вбиральні літ. «Г», огорожі № 1-3, мостіння – І.
за  ОСОБА_2  право власності на частину:
земельної ділянки, кадастровий номер: 5110137600:40:009:0003, місце розташування: АДРЕСА_1 , площею 0,0601 га, в тому числі за земельними угіддями: капітальна - 0,0106 га, 0,0002 -тимчасова, 0,0493 - прибудинкова територія, у межах згідно з планом;
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ: «А», загальною площею 43,7 кв.м, в тому числі житловою площею 26,6 кв.м, літньої кухні літ. «Б», літньої кухні літ. «В», вбиральні літ. «Г», огорожі № 1-3, мостіння – І.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , рнокпп: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 22.05.2026р.

Суддя