Справа № 345/6736/25 
Провадження № 22-ц/4808/832/26 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Бойчука І. В., Томин О. О., 
з участю секретаря  Кузнєцова В. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2026 року, у складі судді Миговича О. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на обов`язкову частку у спадщині,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права на обов`язкову частку у спадщині.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_4 . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Лесик В. Б. із заявою про прийняття спадщини за заповітом №111 від 20 листопада 2009 року складеним батьком на його користь, однак нотаріус відмовила у прийнятті заяви, з тих підстав, що 07 січня 2025 року заведено спадкову справу №8/2025 на підставі заяви про прийняття спадщини №9 від 07 січня 2025 року від спадкоємця за заповітом №2-30 від 24 червня 2024 року. У відповіді також містилась інформація про відсутність документів, які підтверджували б право позивача на обов`язкову частку у спадщині. 
Позивач вдруге звернувся із заявою до приватного нотаріуса, в якій вказав свій статус повнолітньої непрацездатної дитини померлого, надав копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 та просив видати свідоцтво про право на спадщину. Нотаріус у відповіді на заяву дійшла висновку про відсутність у позивача права на обов`язкову частку у спадщині. 
Водночас позивач зазначає, що за законодавством непрацездатними є, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, у тому числі на пільгових умовах, що прирівнюється до загального для цілей спадкування. Оскільки на момент відкриття спадщини позивач уже отримував пенсію за віком на пільгових умовах, відтак має право на обов`язкову частку у спадщині, у зв`язку з чим звернувся до суду. 
Просив визнати за ним право на обов`язкову частку у спадщині після померлого ОСОБА_3 та стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на обов`язкову частку у спадщині – відмовлено.
Повний текст рішення суду складено 23 лютого 2026 року.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Судом першої інстанції безпідставно зазначено у рішенні суду, що фактичне місце проживання позивача відмінне від місця проживання спадкодавця ОСОБА_3 , та що він більше 20 років фактично не проживає за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 . 
Також не відповідає обставинам справи, те що в рішенні суду вказано, що 10.02.2026 від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкоємця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинення замаху на їхнє життя. Позивач вказує, що написав заяву у досудові органи про те, що його сестра ОСОБА_5 не госпіталізувала батька - ОСОБА_3 , що призвело до його смерті. Невжиття сестрою та відповідачем активних заходів для надання спадкодавцю лікарської допомоги, призвело до його смерті.
Позивач також вважає, що його 92-річний батько не вмів читати, а сестра позивача, відповідач та нотаріус могли підробити заповіт від 24 червня 2024 року. 
Відповідно до абз. 16 ч. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» непрацездатними громадянами є зокрема особи, які досягли встановленого цим законом віку, у тому числі на пільгових умовах та дострокової пенсії.
Таким чином, пільговий пенсійний вік прирівнюється до загального для цілей визначення непрацездатності у спадкових правовідносинах. Зазначає, що на час смерті батька позивач був непрацездатним, а до досягнення ним 60 років, залишилось менше року.
Вважає, що батько оформив на нього заповіт, оскільки у нього немає іншого житла, а рішенням суду його позбавлено права на житло.
Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга ґрунтується виключно на видуманих припущеннях та повністю дублює доводи позивача надані у суді першої інстанції. Суд першої інстанції всебічно та повно дослідив обставини справи.
Зазначає, що матеріалами справи встановлено, що на момент відкриття спадщини позивач не був пенсіонером, у встановлений законом строк не подав жодної заяви про прийняття спадщини чи обов`язкової частки. Позивачем не надано жодних документів щодо прийняття обов`язкової спадщини за законом у встановлений термін. 
Позивач більше двадцяти років фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю. Розгляд справи проводити без участі відповідача.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що  на момент відкриття спадщини після смерті батька позивач не досяг загального пенсійного віку (60 років), відтак він не може вважатися непрацездатним, а тому у нього не виникло право на обов`язкову частку у спадщині.
З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є право позивача на обов`язкову частку в спадщині, після смерті батька.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Його батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
22 серпня 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Лесик В. Б. із заявою про прийняття спадщини за заповітом на майно після смерті батька, а саме на старий житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Згідно заповіту посвідченого секретарем Кропивницької сільської ради,за реєстровим № 111 від 20.11.2009 року, ОСОБА_1 на випадок своєї смерті заповів старий житловий дерев`яний будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , а новий житловий будинок (незавершене будівництво) за вказаною адресою та все інше майно, яке буде йому належати на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_2 .
Листом приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесик В. Б. №880/01-16 від 22.08.2025 ОСОБА_1 повідомлено, що 07.01.2025 року нотаріусом заведена спадкова справа № 8/2025 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заяви про прийняття спадщини № 9 від 07.01.2025 року спадкоємця за заповітом, який посвідчений 24 червня 2024 року Кропивницьким старостинським округом Калуської міської ради за реєстровим № 2-30, спадкодавець склав заповіт не на користь позивача, а на ім`я іншої особи. У зв`язку з наявністю заповіту, позивач не є спадкоємцем. Документи, які підтверджують право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні.

12 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесик В. Б. заяву в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , враховуючи його право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатного сина спадкодавця.
Згідно відповіді приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесик В. Б. №963/01-16 від 12.09.2025 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини він не досяг установленого законом пенсійного віку (60 років), відтак права на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 у нього не виникло.
Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.08.2021 та відповідно до рішення Броварського об`єднаного управління ПФУ №103650002344 від 11.08.2021 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, пенсію призначено на пільгових умовах по Списку 1 із скороченням пенсійного віку з 09.09.2019.
Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття1233 ЦК України).
Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦКУкраїни, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, вони спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Постановляючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції правильно зазначив, про те, що при з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами, при цьому така особа має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18)).
Частиною третьою статті 75 СК України визначено, що непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року із збільшенням страхового стажу в подальшому.
У той же час статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, віднесено осіб, які досягли встановленого законом пенсійного віку, осіб, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючих осіб, визнаних особами з інвалідністю в установленому порядку. 
Розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в частині першій статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) виходив з положень частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також положень пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», а саме частини четвертої статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абзацу 17 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.
Висновків щодо наявності права на отримання обов`язкової частки іншими категоріями «непрацездатних» дітей спадкодавця вказане рішення Конституційного Суду України не містить.
Відповідно до Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій (схвалених органами Міністерства юстиції України 29 січня 2009 року; частина III, розділ 1, пункт 4) у осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку (для жінок досягнення 55 років, для чоловіків - 60 років), але які мають право на отримання пенсії на пільгових підставах, право на обов`язкову частку у спадщині не виникає.
Судом установлено, що на момент відкриття спадщини, 27.08.2024 року, позивач ОСОБА_1 мав вік 59 років, отримував пільгову пенсію.
Пенсію призначено позивачеві як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, із зменшенням пенсійного віку, встановленого Законом №1058-IV.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої правильно виходив із того, що позивач не має права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на день її відкриття не досяг пенсійного віку, встановленого законом для чоловіків, не був інвалідом та спадкодавець ОСОБА_3 не був його годувальником.
Та обставина, що позивач отримував пенсію на пільгових умовах не свідчить про його непрацездатність і не надає йому права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки у осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на отримання пенсії на пільгових умовах, право на обов`язкову частку у спадщині не виникає.
Подібні висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 208/9389/15-ц (провадження № 61-32940св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 303/674/17 (провадження № 61-29481св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 285/2298/16-ц (провадження № 61-28747св18), від 22 липня 2020 року у справі № 285/3561/17 (провадження № 61-37429св18).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до абз. 16 ч. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» непрацездатними громадянами є зокрема особи, які досягли встановленого цим законом віку, у тому числі на пільгових умовах та дострокової пенсії, а відтак позивач має право на обов»’язкову частку в спадщині як непрацездатна дитина спадкодавця не заслуговують на увагу, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції до спірних правовідносин для визначення поняття повнолітньої непрацездатної дитини спадкодавця не можна застосовувати норми статті 1 Закону №1058-IV, оскільки цей закон не є нормативним актом, що регулює цивільні відносини.
Що стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що позивач звернувся у досудові органи з приводу невжиття його сестрою ОСОБА_5 та відповідачем активних заходів для надання спадкодавцю лікарської допомоги, через що останній помер, а також те, що його 92-річний батько не вмів читати, а сестра позивача, відповідач та нотаріус могли підробити заповіт від 24 червня 2024 року, то зазначені обставини щодо усунення спадкоємців від права на спадкування, визнання недійсним заповіту не є предметом розгляду в даній справі. Відтак не підлягає до задоволення клопотання позивача про витребування доказів що стосуються стану здоров`я та лікування батька позивача ОСОБА_3 . 
Разом з тим, позивач, не позбавлений права звернутися в правоохоронні органи та до суду за захистом порушених прав.
Доводи апелянта про те, що він має право на спадкування після смерті матері ОСОБА_4 на підставі заповіту складено на його ім`я, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Позивачем пред`явлено позов щодо його права на обов`язкову частку в спадщині після смерті батька, а не на підставі заповіту після смерті матері.
Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 травня 2026 року.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        І. В. Бойчук
О. О. Томин