Справа № 683/1057/25
2/683/58/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області 
в складі: 
головуючого - судді Завадської О.П.
при секретарі Поважнюк О.Б.
з участю прокурора Баклана Г.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові Хмельницької області цивільну справу за позовом заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок, 

встановив:

У квітні 2025 року заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області звернувся з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок, посилаючись на те, що при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадян Російської Федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яке виражається у протиправному володінні та користування громадянином Російської Федерації землями вказаної категорії.
Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 набула право власності на землі сільськогосподарського призначення, а саме: на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 31 грудня 2003 року за №353/2003-р отримала Державний акт серії ХМ №049579 від 27 січня 2004 року на земельну ділянку з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6824284700:03:021:0101, площею 2,1464 га, розташовану на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 жовтня 2022 року, номер відомостей про речове право 48201592; на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 17 листопада 2015 року за р.№2-1901, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 6824284700:03:021:0100, площею 2,1435 га (рілля), розташовану на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 листопада 2015 року, номер відомостей про речове право 12079212. 
В порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України вищевказані земельні ділянки перебувають у приватній власності ОСОБА_1 , яка з 18 лютого 2003 року являється громадянкою Російської Федерації (паспорт громадянина Російської Федерації серія та номер НОМЕР_1 , виданий 18 лютого 2003 року Мончегорським МВВС Мурманської області Російської Федерації), документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 08 січня 2013 року, однак інформація щодо оформлення нею паспорта громадянина України відсутня.
Наведені обставини свідчить, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 неправомірно являється власником заявлених земельних ділянок, оскільки іноземні громадяни можуть набувати право власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення, а відносно земельних ділянок сільськогосподарського призначення вона не виконала вимогу закону щодо їх відчуження протягом року з моменту набуття права власності, що є підставами для припинення її права власності на них шляхом конфіскації за рішенням суду.
Враховуючи викладене просив конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у ОСОБА_1 : земельну ділянку з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6824284700:03:021:0101, площею 2,1464 га, розташовану на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області та земельну ділянку з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 6824284700:03:021:0100, площею 2,1435 га (рілля), розташовану на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області, стягнувши з відповідачки судовий збір.
В судовому засіданні прокурор підтримав позов за обставин на його обгрунтування, не заперечив проти заочного розгляду справи. Окрім того вказав підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах – бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах – Головне управління Держгеокадастру у Хмельницький області, яке було повідомлено про намір представництва інтересів держави в суді листом від 08 квітня 2025 року за №50-2393 вих. – 25, так як останнім будь-яких заходів щодо усунення та конфіскації заявлених земельних ділянок у власність держави у судовому порядку не вжито.
Представник позивача – Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області направив до суду заяву, якою підтримав позов та просив справу розглянути без його участі.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, відзив на позов не подавала, заяв, клопотань не заявляла.
Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2025 року постановлено заочний розгляд.
Заслухавши прокурора та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать: земельна ділянка площею 2,1464 га, кадастровий номер 6824284700:03:021:0101, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ №049579, виданого 27 січня 2003 року Старокостянтинівською районною державною адміністрацією Хмельницької області згідно розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 31 грудня 2003 року за №353/2003-р. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 жовтня 2022 року, номер відомостей про речове право 48201592; земельна ділянка площею 2,1435 га (рілля), кадастровий номер 6824284700:03:021:0100, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 17 листопада 2015 року за р.№2-1901. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 листопада 2015 року, номер відомостей про речове право 12079212. 
ОСОБА_1 з 18 лютого 2003 року являється громадянкою Російської Федерації (паспорт громадянина Російської Федерації серія та номер НОМЕР_1 , виданий 18 лютого 2003 року Мончегорським МВВС Мурманської області Російської Федерації). 
У відповідності до інформації Управління ДМС у Хмельницькій області від 17 лютого 2025 року за №6801.2-244/68.02-25 ОСОБА_1 паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон УДМС у Хмельницькій області не документувалась, з 08 січня 2013 року документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 .
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону – нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельного кодексу України.
Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до частини першої статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими актами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до вимог підпункту «е» частини першої статті 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Частиною першою статті 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.
Аналіз вище вказаних норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що якщо власник земельної ділянки, який відповідно до закону зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, однак не виконав такого обов`язку, то орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, звертається до суд з позовом про конфіскацію вказаної земельної ділянки. За наслідками розгляду такого позову суд ухвалює рішення про конфіскацію даної земельної ділянки або відмови у її конфіскації. Рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу даної земельної ділянки на земельних торгах.
Земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відносяться до земель сільськогосподарського призначення, тому відповідно до вимог ст. 130 цього Кодексу іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.
Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Аналогічні висновки щодо застосування положень статті 145 статті 145 Земельного кодексу України містяться у постановах Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №683/22/23 (провадження №61-14939св23), від 12.03.2025 у справі №568/823/23 (провадження №61-13216св24), 07.05.2025 у справі №686/196/23 (провадження №61-15032св24).
Зважаючи, що ОСОБА_1 , як громадянка іноземної держави, набула на праві власності на вищевказані земельні ділянки сільськогосподарського призначення, не відчужила їх протягом строку, встановленого статтями 81 та 145 Земельного кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для конфіскації земельних ділянок за рішенням суду на підставі статті 145 Земельного кодексу України.
Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтереси держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 08.02.2019 у справі №915/20/18, від 12.03.2025 у справі №568/823/23 (провадження №61-13216св24), 07.05.2025 у справі №686/196/23 (провадження №61-15032св24).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести, крім наведеного, підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.
Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду.
У справі даній справі прокурор зазначав, що підставою для представництва інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області є те, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином та набувши у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, порушила процедуру використання спірної земельної ділянки, не відчуживши їх упродовж року після набуття права власності.
На підтвердження зазначених обставин Хмельницькою окружною прокуратурою направлено для Головного управління Держгеокадастру у Хмельницький області лист від 17 березня 2025 року №50-1782 вих. – 25 в порядку абз. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про виявлені порушення використання зазначених земельних ділянок. 
Листом від 02 квітня 2025 року №10-22-0.4-1248/2025 Головне управління Дергеокадастру у Хмельницькій області повідомило про відсутність коштів на сплату судового збору, як на причину невжиття заходів представницького характеру в інтересах держави, що вказує на наявність у прокурора підстав для звернення з цим позовом.
Обов`язок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення іноземним громадянином протягом одного року з моменту переходу такого права є безумовним. 
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено в повному обсязі, а при подачі даного позову Хмельницькою обласною прокуратурою було сплачено за пред`явлення позову 6056,00 грн судового збору (платіжне доручення №581 від 27 березня 2025 року), та за заяву про забезпечення позову 1514,00 грн судового збору (платіжне доручення №583 від 27 березня 2025 року), тому їх слід стягнути з відповідачки на користь Хмельницької обласної прокуратури.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 48, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд –
ухвалив:

Позов задовольнити.
Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , земельну ділянку площею 2,1464 га, кадастровий номер 6824284700:03:021:0101, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області.
Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , земельну ділянку площею 2,1435 га, кадастровий номер 6824284700:03:021:0100, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області.
З набранням рішенням суду законної сили скасувати арешт: на земельну ділянку площею 2,1464 га, кадастровий номер 6824284700:03:021:0101, яка знаходиться на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області та на земельну ділянку площею 2,1435 га, кадастровий номер 6824284700:03:021:0100, яка знаходиться на території Староостропільської ОТГ Хмельницького району (територія колишньої Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району) Хмельницької області.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Хмельницької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911102, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, рахунок UA188201720343120002000002814) за пред`явлення позову 6056,00 грн судового збору та за заяву про забезпечення позову 1514,00 грн судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга позивачем на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Хмельницька окружна прокуратура, місцезнаходження: 29018, вул. Бориса Антоненка-Давидовича, 10 м. Хмельницький, 29018, код ЄДРПОУ 02911102.
Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, місце знаходження: 29016, вул. Інститутська, 4/1 м. Хмельницький, код ЄДРПОУ 39767479. 
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя