ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 червня 2026 року 	Справа № 280/2276/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Старцевої Ю.Є.,
представників:
позивача – Колодки Б.О.,
відповідача – Лисенко Є.А.,
розглянув у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49031) до Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035) про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
17.03.2026 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – позивач) до Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі – відповідач), в якій позивач просить суд: 
стягнути з відповідача податковий борг шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків в загальній сумі 344 848 068,26 грн. на користь державного бюджету України. 
Крім того, просить розгляд справи здійснювати за участі представника позивача, у зв`язку з чим завчасно повідомити позивача про дату та час засідання.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач перебуває на обліку у позивача та має податковий борг з податку на додану вартість до стягнення у судовому порядку в розмірі - 344 848 068,26 грн. (загальна сума податкового боргу - 1 110 146 980,99 грн.), який виник у зв`язку з несплатою відповідачем податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями, які були узгоджені, а також за рахунок несплати самостійно задекларованих податкових зобов`язань та нарахованої пені. Платнику податків направлялась податкова вимога про сплату боргу, однак сума податкового боргу самостійно не сплачена, у зв`язку з чим у контролюючого органу виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу такого платника податків на виконання повноважень, наданих Податковим кодексом України (далі – ПК України). Просить позов задовольнити.
Ухвалою від 19.03.2026 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 15.04.2026 на 10:00 год.
10.04.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшло клопотання про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
13.04.2026 засобами електронної пошти від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов та клопотання про участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В обґрунтування відзиву зазначає, що податковим органом на підставі положення п. 95.5 ст. 95 ПК України прийнято Рішення №8 від 29.10.2020 “Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу”, яке є чинним та дозволяє податковому органу самостійно здійснювати стягнення заборгованості. Вважає, що позивач вже застосував механізми примусового стягнення податкового боргу з відповідача за спірний період, тому у разі задоволення позовних вимог матиме місце подвійне стягнення з відповідача податкового боргу, що є протиправним. Посилається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №802/1176/17-а. Крім того, посилається на те, що на відповідача поширюються положення п. 69.40 підрозділу 10 розділу XX “Перехідні положення” ПК України, як на платника податків, податкова адреса якого станом на дату початку можливих бойових дій є територією можливих бойових дій, щодо заборони контролюючим органам з 01.08.2023 здійснювати передбачені статтями 59-60, 87-101 ПК України заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року. Разом із тим, всупереч наведеним положенням чинного законодавства позивач продовжує застосовувати до позивача заходи, передбачені пунктом 87.9 статті 87 ПК України, здійснюючи зарахування коштів, що сплачує відповідач в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, не зважаючи, що згідно платіжних доручень, напрямом сплати є погашення поточних податкових зобов`язань. Таким чином, відповідач сплачував поточні податкові зобов`язання у цей період і якби податковим органом були дотримані вимоги ПК України, зазначений податковий борг не утворився би. Просить відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою від 14.04.2026 клопотання представників сторін про проведення судового розгляду в режимі відеоконференції задоволені.
Протокольною ухвалою від 15.04.2026 у судовому засіданні була оголошена перерва до 05.05.2026.
05.05.2026 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/2970/26.
Протокольною ухвалою від 05.05.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 13.05.2026.
06.05.2026 засобами системи «Електронний суд» від позивача до суду надійшли відповідь на відзив та клопотання про роз`єднання позовних вимог.
12.05.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшли заперечення проти клопотання позивача про роз`єднання позовних вимог.
Ухвалою від 13.05.2026, постановленою у справі №280/2276/26, у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №280/2276/26 відмовлено, задоволено клопотання позивача про роз`єднання позовних вимог у справі №280/2276/26, роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги наступним чином: позовні вимоги в частині стягнення суми податкового боргу зі сплати податку на додану вартість 344 847 227,98 грн. вирішено розглядати в межах адміністративної справи №280/2276/26, а позовні вимоги в частині стягнення податкового боргу на суму 840,28 грн. у зв`язку з несплатою податкового повідомлення-рішення №694/32-00-51-04-03 (форма «Н») від 02.10.2025 року виділено і вирішено розглядати в окремому (самостійному) провадженні.
У судовому засіданні оголошувалась перерва до 26.05.2026.
22.05.2026 засобами системи «Електронний суд» від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, обґрунтоване зайнятістю представника в іншому судовому провадженні.
Ухвалою від 26.05.2026 судове засідання було відкладене на 10.06.2026.
09.06.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання.
Станом на 11:00 10.06.2026 в приміщенні суду була відсутня електроенергія, через що судове засідання не відбулось.
Ухвалою від 10.06.2026 судове засідання було відкладене на 18.06.2026.
Під час судового розгляду представник сторін підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, викладених у заявах по суті справ. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.
У судовому засіданні 18.06.2026 судом проголошено скорочене рішення.
Заслухавши вступне слово та пояснення, надані представниками сторін, безпосередньо дослідивши письмові докази, надані до матеріалів справи, суд встановив такі обставини.
За даними інтегрованої картки платника податку на додану вартість, відповідач станом на 02.03.2026 має податковий борг з податку на додану вартість в загальному розмірі 1 110 146 980,99 грн.
Даний позов подано щодо стягнення частини податкового боргу з податку на додану вартість, неохопленого заходами стягнення в судовому порядку, в сумі 344 847 227,98 грн, який виник з таких підстав.
- за результатами контрольно-перевірочної роботи - на суму 65 033 110,87 грн. на підставі податкових повідомлень-рішень: 
№000174/32-00-51-04/00130926 (форма «ПС») від 29.06.2021 року на суму 48 868 037,09 грн. - грошові зобов`язання узгодженні – постановою Верховного Суду від 27.10.2025 року у справі №280/6453/21 касаційну скаргу Східного МУ ДПС – задоволено, постанову Третього ААС від 26.05.2022 року – скасовано, а рішення Запорізького ОАС від 26.10.2021 – залишено в силі, яким у задоволенні позову було відмовлено;
№0001195107 (форма «Ш») від 23.06.2020 на суму 16 159 919,72 грн. - грошові зобов`язання узгодженні – постановою Верховного Суду від 01.10.2025 року у справі №280/8498/20 - касаційну скаргу Східного МУ ДПС було задоволено, а рішення Запорізького ОАС від 30.06.2022 року та постанову Третього ОАС від 22.11.2022 року – скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову – відмовлено;
№ 1029/32-00-51-04-03/00130926 (форма «Н») від 16.12.2024 року на суму 4 826,18 грн. - не оскаржено;
№ 307/32-00-51-04-03/00130926 (форма «Н») від 16.05.2025 року на суму 327,88 грн. - не оскаржено;
- за рахунок несплати самостійно задекларованих податкових зобов`язань по деклараціям з податку на додану вартість на суму 148 365 402,00 грн.: 
№ 9250172059 від 19.08.2025 термін сплати 01.09.2025 –лишається несплаченим 25 708 056,00 грн.;
№ 9286998671 від 19.09.2025 термін сплати 30.09.2025 – лишається несплаченим 21 904 209,00 грн.;
№ 9322250519 від 17.10.2025 термін сплати 30.10.2025 – лишається несплаченим 42 520 850,00 грн.;
№ 9360752182 від 18.11.2025 термін сплати 01.12.2025 – лишається несплаченим 23 564 361,00 грн.;
№ 9398500832 від 19.12.2025 термін сплати 30.12.2025 – лишається несплаченим 15 485 144,00 грн. 
№ 9433306138 від 19.01.2026 термін сплати 30.01.2026 – лишається несплаченим 17 105 204,00 грн. 
№ 9036297282 від 19.02.2026 термін сплати 02.03.2026 – лишається несплаченим 2 077 578,00 грн.;
- за рахунок несплати задекларованих податкових зобов`язань згідно уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартiсть у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок на суму 17 035,00 грн.: 
№9251681559 від 20.08.2025 за 01.06.2025 - 8627,00 грн.;
№9328337679 від 23.10.2025 за 01.08.2025 - 8408,00 грн. 
- пеня нарахована в ІКПП відповідно п.п.129.1.1ст.129 ПКУ за період з 04.10.2024 по 02.03.2026 року на суму 131 431 680,11 грн. 
Вказаний борг, не сплачений підприємством , що підтверджується витягом з ІКП по податку на додану вартість за період за 2024-2026 роки.
Судом також встановлено, що податковий орган направляв на адресу відповідача податкову вимогу форми “Ф” № 1-23 від 06.01.2016 на суму податкового боргу 67 185 679,54 грн, яка вручена 06.01.2016.
У зв`язку з несплатою відповідачем податкового боргу з податку на додану вартість в загальному розмірі 344 847 227,98 грн, контролюючий орган звернувся до суду з даним позовом на виконання наданих ПК України повноважень.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визначається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку і сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
У силу п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим кодексом, законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 Податкового кодексу України).
Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, вважається податковим боргом.
Тобто виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний з несплатою узгодженої суми податкового зобов`язання протягом установленого строку.
Згідно з пп. 54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: 
згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Як встановлено судом, грошові зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 65 033 110,87 грн, визначені податковими повідомленнями-рішеннями позивача, набули статусу узгоджених, що не заперечується відповідачем.
Враховуючи відсутність доказів сплати відповідачем грошових зобов`язань, визначених такими податковими повідомленнями-рішеннями протягом граничних строків, такі грошові зобов`язання у загальному розмірі 65 033 110,87 грн набули статусу податкового боргу.
Згідно з п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 56.11 ст.56 ПК України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Згідно з п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 203 ПК України податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Як встановлено судом, частина заявленого до стягнення податкового боргу відповідача виникла внаслідок несплати підприємством самостійно задекларованих податкових зобов`язань згідно з деклараціями з податку на додану вартість у сумі 148 365 402,00 грн та уточнюючими розрахунками податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок у сумі 17 035,00 грн.
Вказане підтверджується даними інтегрованої картки платника податку на додану вартість відповідача, а також долученими до матеріалів справи податковими деклараціями та уточнюючими розрахунками. 
За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
Відповідно до пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
Підпунктом 129.3.1 п.129.3 ст.129 ПК України визначено, що нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті): у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.
Згідно з п.131.1 ст.131 ПК України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.
Судом встановлено, що контролюючим органом нарахована відповідачу пеня з податку на додану вартість у розмірі 131 431 680,11 грн за період з 04.10.2024 по 02.03.2026, яка відповідачем самостійно не сплачена.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно пункту 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
06 січня 2016 року податковим органом сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми “Ф” № 1-23 на суму податкового боргу 67 185 679,54 грн. Податкову вимогу від 06.01.2016 № 1-23 вручено представнику відповідача 06.01.2016.
Доказів погашення відповідачем з 01.06.2016 податкового боргу в повному обсязі матеріали справи не містять.
Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно з п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем доведено наявність у відповідача узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 344 847 227,98 грн, яке набуло статусу податкового боргу відповідача, що зумовлює необхідність виконання відповідачем обов`язку, встановленого статтею 67 Конституції України, та сплатити податковий борг у даному розмірі.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення, або спростовували наявність податкового боргу, суду не надано.
Суд відхиляє посилання відповідача на порушення контролюючим органом п. 69.40 підрозділу 10 розділу XX “Перехідні положення ПК України в частині заборони на здійснення у період з 01.08.2023 передбачених статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу заходів з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року, щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку можливих бойових дій є територією можливих бойових дій, оскільки заявлений у цій справі податковий борг виник після 24.02.2022.
При цьому, аргументи відповідача щодо протиправних дій позивача стосовно спрямування коштів поточних платежів у рахунок черговості погашення податкового боргу, а також правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань в частині пені, не підлягають оцінці судом в межах розгляду справи по стягнення податкового боргу.
Частиною 3 статті 73 КАС України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, усталеною є практика Верховного Суду (зокрема, але не виключно постанови від 13 лютого 2018 року у справі № 826/18379/14, від 19 лютого 2019 року у справі № 807/495/17, від 03 лютого 2022 року у справі № 560/4343/19, від 14 лютого 2022 року у справі № 826/9711/17 при їх системному аналізі) про те, що предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку: наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати податкового боргу в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо. 
При цьому, в постановах від 12.09.2024 у справі № 240/41812/21, від 21.03.2024 у справі № 300/2859/22, від 22.06.2023 у справі № 380/783/21 тощо, Верховний Суд наголосив, що при вирішенні позову про стягнення податкового боргу у відповідний спосіб здійснюється перевірка дотримання контролюючим органом вимог, передбачених Податковим кодексом України, які надають право контролюючому органу звернутися до суду з відповідним позовом, при цьому, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову.
До суду не надано доказів оскарження відповідачем рішень, дій, або бездіяльності контролюючого органу, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву.
Також безпідставними є посилання відповідача на прийняте контролюючим органом рішення №8 від 29.10.2020 «Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу».
Так, відповідно до умов, встановлених в абзаці 2 пункту 95.5 статті 95 ПК України (у редакції станом на момент прийняття контролюючим рішення №8 від 29.10.2020), у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.
Зазначена норма закону прямо встановлює право керівника контролюючого органу (його заступника або уповноваженої особи) прийняти рішення про стягнення коштів платника податків за перелічених вище умов.
Водночас, реалізація такого права не є перешкодою для звернення податкового органу до суду щодо стягнення податкового боргу платника податків у порядку, встановленому ПК України, оскільки податкове законодавство не встановлює такої заборони.
Крім того, податковий борг з податку на додану вартість, про стягнення якого просить відповідач у даній справі, виник з різних підстав, а не лише у зв`язку з несплатою відповідачем грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках.
При цьому, заявлений до стягнення податковий борг щодо всіх його складових виник після прийняття контролюючим органом рішення №8 від 29.10.2020 “Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу”, а тому не міг бути підставою для його прийняття.
Суд відхиляє посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №802/1176/17-а як нерелевантні до обставин даної справи, оскільки у справі №802/1176/17-а Верховним Судом встановлено, що при поданні позову у цій справі контролюючим органом заявлено дві вимоги, які спрямовані на: стягнення з відповідача податкового боргу з рахунків платника податків у банках та стягнення з відповідача податкового боргу у тій самій сумі за рахунок готівкових коштів, що належать такому платнику. Тобто, податковий орган просив суд першої інстанції стягнути один і той самий податковий борг двома способами, однак зазначивши свої вимоги таким чином, що в подальшому призвело би до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми як шляхом стягнення податкового боргу з рахунків платника податків у банках, так і шляхом стягнення такого боргу за рахунок готівки, що належить відповідачу.
Водночас, у даній справі відповідних обставин судом не встановлено.
Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що наданими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджується, що станом на момент розгляду справи за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість в загальному розмірі в сумі 344 847 227,98 грн, яка є узгодженою, набула статусу податкового боргу, та підлягає сплаті відповідачем.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням відсутності доказів сплати відповідачем податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 344 847 227,98 грн, зважаючи на приписи статті 95 ПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рішенням суду, а тому суд висновує, що даний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Доказів понесення витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, позивачем не надано, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49031) до Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035) про стягнення податкового боргу - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (код ЄДРПОУ 00130926) за рахунок коштів на рахунках платника податків у банках, податковий борг з податку па додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 344 847 227,98 грн. (триста сорок чотири мільйони вісімсот сорок сім тисяч двісті двадцять сім гривень 98 копійок) на користь державного бюджету України. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2026.

Суддя Р.В. Кисіль