ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2026 р. Справа№ 910/5912/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Сибіги О.М. 
Кравчука Г.А. 

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 15.04.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області 
на рішення Господарського суду міста Києва
від 01.10.2025 (повний текст складено та підписано 13.10.2025)
у справі №910/5912/25 (суддя О.В. Нечай)
за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області 
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Печерська юридична колегія" 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Желардо Трейдз" 
про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Головне управління Національної поліції в Одеській області (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Печерська юридична колегія" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Желардо Трейдз" (далі - відповідач-2), в якій просить суд визнати недійсним Договір відступлення права вимоги № 1 ОНП-05/25 від 05.02.2025.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір відступлення, укладений між відповідачами, не містить істотних умов та є удаваним правочином, у зв`язку з чим позивач просить визнати Договір відступлення права вимоги № 1 ОНП-05/25 від 05.02.2025 недійсним.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 в позові відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд виходив з того, що позивач не зазначив яким чином укладення відповідачами Договору відступлення прямо чи опосередковано впливає на його права та охоронювані законом інтереси. Суд також дійшов висновку, що за існування спору про стягнення заборгованості за поставлений газ, відступленої за Договором відступлення (справа №916/896/25), позивач мав доводити неправомірність як відступлення, так і стягнення саме в межах розгляду вже існуючого спору, а не звертатись до суду з новим позовом. Таким чином, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи та відсутність порушеного права позивача, суд не знайшов правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 01.10.2025 у справі №910/5912/25 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм процесуального та матеріального права. При цьому скаржник стверджує, що судом не було враховано, що саме в межах справи № 916/896/25 позивачем неодноразово зазначалось про те, що спірний договір не правомірний та підлягає визнанню недійсним. Також апелянт зазначає, що судом не було вчинено жодних дій на зобов`язання відповідача-2 надати відповіді на запитання позивача, що є порушенням процесуального законодавства.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача-1

11.11.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Відповідач-1 наголошує на тому, що за існування спору про стягнення заборгованості за поставлений газ, відступленої за договором відступлення, позивач мав доводити неправомірність як відступлення, так і стягнення саме в межах розгляду вже існуючого спору, а не звертатись до суду з новим позовом, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, заяв та клопотань

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2025 апеляційну скаргу у справі №910/5912/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Сибіга О.М.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2025, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5912/25.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.10.2025, справу №910/5912/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Сибіга О.М., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 поновлено Головному управлінню Національної поліції в Одеській області строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі №910/5912/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі № 910/5912/25. Судове засідання призначено на 02.12.2025. Витребувано матеріали справи №910/5912/25 з господарського суду міста Києва.
11.11.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку суд задовольнив ухвалою від 13.11.2025.
17.11.2025 матеріали справи №910/5912/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
02.12.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.
У зв`язку з тим, що 02.12.2025 з 10:00 до 16:00 годин були прведені ДП "ІСС" позапланові технічні роботи на об`єктах інформаційної інфраструктури судової влади України, були труднощі з доступом до підсистеми "Електронний суд", що призвело до перебоїв (неможливості) коректної роботи та здійснення технічної фіксації судових засідань, а тому судове засідання у справі №910/9237/25 у призначений час не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 розгляд апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі № 910/5912/25, призначено на 20.01.2026.
Розгляд справи відкладено на 17.02.2026.
17.02.2026 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Розгляд справи відкладено на 17.03.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026, у зв`язку з перебуванням судді Сибіги О.М. з 16.03.2026 по 27.03.2026 у відпустці, судове засідання призначено на 14.04.2026.
У судовому засіданні 14.04.2026 колегія суддів вирішила відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на 15.04.2026.
У судовому засіданні 15.04.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 15.04.2026 призначене для ухвалення та проголошення судового рішення представники сторін не з`явились.
Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість ухвалення та проголошення судового рішення за відсутності представників позивача та відповідачів.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

21.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-РУХ" (далі - постачальник) та ГУНП в Одеській області (далі - споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 348 (далі - Договір), за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ відповідно коду ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб.
Пунктом 2.1 Договору встановлено, що постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 21.05.2024 по 31.12.2024 (включно), в кількості 100,9 тис.куб.метрів (в тому числі по місяцях): 0,580 тис.куб.м. - травень 2024; 0,240 тис.куб.м. - червень 2024; 0,440 тис.куб.м. - липень 2024; 0,225 тис.куб.м. - серпень 2024; 0,390 тис.куб.м. - вересень 2024; 0,420 тис.куб.м. - жовтень 2024; 29,200 тис.куб.м. - листопад 2024; 69,405 тис.куб.м. - грудень 2024.
Згідно з пунктом 2.4 Договору перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду.
30.09.2024 між постачальником та споживачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою сторони здійснили коригування обсягів замовленого позивачем газу.
22.11.2024 між постачальником та споживачем було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою сторони здійснили коригування обсягів замовленого позивачем газу.
13.12.2024 між постачальником та споживачем було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, якою сторони здійснили коригування обсягів замовленого позивачем газу.
17.12.2024 між постачальником та споживачем було укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти відповідні пункти договору в наступній редакції:
" 1. У зв`язку з перерозподілом кошторисних призначень споживача, сторони домовились внести зміни до п. 4.3 Договору та викласти його в наступній редакції: "4.3 Загальна вартість цього Договору на дату укладання становить 1325153,33 грн, крім того ПДВ - 265030,67 грн, разом з ПДВ 1590184 грн, з них за рахунок відшкодування орендарями приміщень: 262166,32 грн (ціна договору про закупівлю визначається з урахуванням вимог Податкового кодексу України)".
2. Загальна сума договору, що передбачена у договорі залишається без змін."
05.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-РУХ" (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Печерська юридична колегія" (далі - новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги № 1 ОНП-05/25 (далі - Договір відступлення), відповідно до пунктів 1 - 4 якого первісний кредитор уступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до ГУНП в Одеській області (далі - боржник), яке виникло у первісного кредитора на підставі Договору, що був укладений між первісним кредитором та боржником. З моменту підписання Договору відступлення до нового кредитора переходить право вимоги щодо оплати боржником грошових коштів за договором, вказаними в п.1. цього договору, в загальному розмірі 427218,84 грн. Новий кредитор, підписуючи Договір відступлення, підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація) в оригіналах та копіях, пов`язана із основним договором. Боржник по основному договору - ГУНП в Одеській області, в особі заступника начальника Мірошниченка О.А., діючого на підставі наказу ГУНП в Одеській області від 30.10.2023 № 2513 та Положення, повідомляється новим кредитором шляхом надсилання на його поштову адресу відповідного повідомлення про відступлення права вимоги протягом 7 робочих днів з дня підписання сторонами Договору відступлення.
Надалі новим кредитором було надіслано повідомлення на адресу боржника про відступлення права вимоги від 05.02.2025 та Договір відступлення. Факт отримання документів визнається позивачем. 
10.03.2025 було змінено найменування постачальника на Товариство з обмеженою відповідальністю "Желардо Трейдз".
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 у справі № 916/896/25, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Печерська юридична колегія" до Головного управління Національної поліції в Одеській області було задоволено частково, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Печерська юридична колегія" заборгованість за Договором у розмірі 16 259,01 грн.
Позивач, зазначаючи про те, що Договір відступлення, укладений між відповідачами, не містить істотних умов та є удаваним правочином, звернувся до суду з цим позовом та просить визнати Договір відступлення недійсним.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частинами 1 - 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин 2, 3 статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Водночас, саме по собі оспорення договору не тягне за собою наслідку у вигляді визнання такого правочину недійсним за відсутності належного обґрунтування та доказування таких обставин з боку особи, яка звернулась з відповідним позовом.
Судом встановлено, що позов про визнання правочину недійсним обґрунтований позивачем тим, що Договір відступлення взагалі не містить інформації про строк його дії, ціну договору, що порушує обов`язкові вимоги законодавства про наявність істотних умов договору. Окрім того, позивач, посилаючись на безоплатність Договору відступлення, вказує на удаваність цього правочину. 
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа чи суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства.
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.
Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.
У постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 та від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17 зазначено, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення виливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину.
Задоволення судом позову в даному випадку можливе за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (зокрема, шляхом визнання недійсним правочину).
Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність порушеного права, за захистом якого особа звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
У свою чергу, суд першої інстанції вірно наголосив, що позивачем не зазначено яким чином укладення відповідачами Договору відступлення прямо чи опосередковано впливає на його права та охоронювані законом інтереси.
Протилежні доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують.
Стосовно доводів скаржника про невідповідність розміру вимог, що відступлені за цим договором, реальній заборгованості за договором, колегія суддів зазначає таке.
Судом встановлено, що стягнення заборгованості за Договором було предметом розгляду в межах справи № 916/896/25.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 у справі №916/896/25, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025, позов було задоволено частково, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Печерська юридична колегія" заборгованість за Договором у розмірі 16 259,01 грн.
Так, під час розгляду справи №916/896/25 судами було встановлено факт поставки відповідачем-2 газу позивачеві. При цьому, суди дійшли висновку, що частина газу була поставлена понад обсяг закупівлі, визначений Договором, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором та Договором відступлення було задоволено частково, а саме в межах обсягу закупівлі, передбаченого Договором.
В контексті наведеного вище, суд першої інстанції вірно відзначив, що укладення Договору відступлення та визначення його умов, в тому числі розміру вимог, є правом відповідачів. Водночас, вимоги до боржника, що відступаються, не є безспірними та укладення договору не гарантує безумовного стягнення заборгованості. Сам по собі факт зазначення розміру заборгованості у Договорі відступлення в більшому розмірі не свідчить про порушення прав боржника, оскільки така заборгованість не презюмується та може не визнаватися боржником.
Разом з цим, беруючи до уваги існування спору про стягнення заборгованості за поставлений газ, відступленої за Договором відступлення (справа №916/896/25), місцевий господарський суд, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду наведену в постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц щодо способу захисту прав позивача, обгрунтованого виснував, що позивач мав доводити неправомірність як відступлення, так і стягнення саме в межах розгляду вже існуючого спору (справа №916/896/25), а не звертатись до суду з новим позовом.
Так, Велика Палата Верховного Суду в наведеній постанові дійшла таких висновків:
- визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності;
- для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:
а) кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;
б) особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником);
- застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права;
- задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним;
- якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту;
- зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання;
- наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений;
- аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася;
- застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите;
- у разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту;
- отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості;
- правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі "Світлана Науменко проти України" (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами, ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
- правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. Тому ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим може не обмежуватися випадками, наведеними в пункті 57 цієї постанови;
- отже, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).
У постанові від 24.04.2024 у справі №634/651/21 Верховний Суд зазначив, що застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.
Доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі про те, що останнє неодноразово в межах розгляду справи №916/896/25 зазначало про те, що спірний договір неправомірний та підлягає визнанню недійсним, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення Головного управління Національної поліції в Одеській області із зустрічним позовом про визнанням недійсним договору відступлення права вимоги № 1 ОНП-05/25 від 05.02.2025.
За наведеного вище, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи та відсутність порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Таким чином, дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони грунтуються на власному тлумаченні скаржником норм чинного законодаства у сфері спірних правовідносин, зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Одеській області.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 01.10.2025 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі №910/5912/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Головне управління Національної поліції в Одеській області.
Матеріали справи №910/5912/25 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.05.2026 після виходу головуючого судді Коробенка Г.П. з відпустки

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді О.М. Сибіга

Г.А. Кравчук