Віньковецький районний суд Хмельницької області

Справа № 670/118/26
Провадження № 2-а/670/2/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року селище Віньківці 
Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Голуб О.Є.
за участю секретаря судового засідання Сікорської В.О.
представника позивача – Остапчука О.О.
позивач – не з`явився
представник відповідача – не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
25.02.2026 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, у якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову від 13.02.2026 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 03 лютого 2026 року відносно неї, як директора ТОВ «Нафта-Експрес» складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого їй інкримінується невиконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 9/672 від 15.01.2026 щодо забезпечення прибуття працівника до 12 години 15.01.2026.
13.02.2026 її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. З обставинами викладеними у постанові про притягнення її до адміністративної відповідальності позивач не погоджується. 
Суть адміністративного правопорушення полягає в тому, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03.02.2026 №10/35, 03.02.2026 о 17 год 13 хв в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 , посадова особа, голова (керівник) ТОВ «Нафта-Експрес» код 41138032 громадянка ОСОБА_1 , не виконала розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №9/672 від 15.01.2026, про виклик та забезпечення прибуття працівника до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12 год 00 хв 15.01.2026. Посадова особа, ОСОБА_1 не надала наказ про оповіщення, не надала доказів вручення повісток працівникам, чим порушила абзац 7 частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзац 5 пункту 34, пункту 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, абзаци 2,3,6 пункту 13 Порядку ведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП під час дії особливого періоду. 
Однак позивач зазначає, що жодного належним чином оформленого та врученого під підпис розпорядження ТОВ «Нафта-Експрес» їй як керівнику товариства вручено не було. 
Із фотокопією розпорядження №9/672 від 15.01.2026 та з його змістом позивача ознайомлено 03.02.2026 під час складання протоколу. При цьому оригіналу копії службової записки, ні повістки, ні їх копій їй для ознайомлення надано не було. Вона не мала можливості висловити пояснення щодо їх змісту під час складання протоколу від 03.02.2026, що є істотним порушенням її прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Розгляд протоколу про адміністративне правопорушення відбувся 13.02.2026 о 10 годині. Позивачем було надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_3 заперечення щодо вказаного протоколу від 03.02.2026, із клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Однак її було притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, на її адресу не було надіслано постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Такі дії вважає протиправними, відтак змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рух справи в суді та позиція сторін у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2026 головуючим у справі суддею визначено Голуба О.Є.
Ухвалою суду від 27.02.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання ухвали про залишення без руху позовної заяви, у встановлений судом строк, 11.03.2026 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви та позовна заява у новій редакції.
Ухвалою суду від 13.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено судове засідання на 23.03.2026 о 16 год 00 хв. Відповідачу, з врахуванням скорочених строків розгляду даної категорії справ, встановлено семиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву. 
Також даною ухвалою за клопотанням представника позивача витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_4 копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 
23.03.2026 судове засідання відкладено на 08.04.2026 о 16 год 00 хв у зв`язку з ненадходженням до суду витребуваних судом документів.
06.04.2026 на адресу суду надійшли копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . А також відзив на позовну заяву. В даному відзиві відповідач просить прийняти відзив та матеріали адміністративного провадження щодо ОСОБА_2 , та приєднати їх до матеріалів справи. Відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також просить розглянути справу без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_1 за наявними у справі документами. 
Вказує, що 15.01.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 директору ТОВ «Нафта експрес» направлене розпорядження № 9/672 про здійснення оповіщення військовозобов`язаних працівників, зокрема ОСОБА_3 , про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_6 для уточнення даних та встановлено вимогу проінформувати орган військового управління у строк до 15.01.2026. У встановлений у розпорядженні день i час наведений вище військовозобов`язаний не з`явився. ОСОБА_1 є директором ТОВ «Нафта Експрес». Статтею 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» встановлений обов`язок підприємств, установ, організацій здійснювати оповіщення військовозобов`язаних. 
Такі обов`язки передбачені і пунктом 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ № 1487 від 30.12.2022. Згідно п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. 
Наведених вище підтверджень позивач відповідачу не надав. Отже, не здійснив належним чином оповіщення військовозобов`язаного зазначеного у розпорядженні. Не здійснено жодних дій з оповіщення ОСОБА_3 позивачем і до винесення оскаржуваної постанови. 
Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП підтверджений, розпорядженням про оповіщення, протоколом, постановою у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів. 
Враховуючи викладене, відповідно до відзиву, ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку щодо оповіщення військовозобов`язаного. Наслідком такої бездіяльності є його неявка за викликом, відсутність можливості у органу військового управління вжити до ОСОБА_3 заходи адміністративного впливу, а також чинить перешкоди органу військового управління у виконанні мобілізаційних завдань та якісному веденні персонального обліку. 
Вказано, що про день і час розгляду справи позивач була повідомлена належним чином, про що свідчить відповідна відмітка у протоколі. Позивач мала можливість, до винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, надати усі додаткові документи, які могли б вказати на відсутність її вини у вчиненому правопорушенні однак, цього не зробила. Враховуючи викладене, оскаржувана постанова винесена у встановленому законом порядку за результатами зафіксованих порушень особою встановлених законом вимог і неналежного виконання нею своїх обов`язків, а доводи позовної заяви не спростовують наведені вище факти та не підлягають задоволенню.
08.04.2026 до суду надійшла заява позивача про відкладення судового засідання та надати можливість ознайомитися з поданим відзивом. Судове засідання відкладено на 23.04.2026 о 10 год 00 хв.
Представник позивача в судовому засіданні 23.04.2026 позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. 
Зазначив, що позивач не отримувала ані розпорядження, ані повістку яку мала відповідно належним чином вручити військовозобов`язаному працівнику. Звертає увагу суду, що у матеріалах про адміністративне правопорушення відсутні докази вручення розпорядження під підпис позивачу; направлення його рекомендованим листом на адресу підприємства; направлення засобами електронного зв`язку з підтвердженням отримання; складання акта про відмову від отримання. Отже, у справі відсутні докази належного повідомлення позивача та відповідно її вини.
Зауважив, що обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення є наявність вини (умислу або необережності). У даному випадку відсутня як можливість виконання, так і будь-який умисел ухилитися від виконання законних вимог.
Тому, вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, встановлені обставини не відповідають фактичним обставинам справи, а суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб та порядок, що визначені законами та Конституцією України.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання 06.05.2026 не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, однак представник позивача 06.05.2026 подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судові засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. У відзиві просив розглядати справу без участі представника відповідача.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що згідно з наданих представником відповідача додатків до відзиву, дев`ятим відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 15.01.2026 на ім`я ОСОБА_3 було сформовано повістку №672 про з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних (а.с.48).
Відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 №9/672 про здійснення оповіщення військовозобов`язаних працівників від 15.01.2026 керівнику ТОВ «Нафта-Експрес» доручено здійснити оповіщення ОСОБА_3 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення даних та забезпечити його прибуття 15.01.2026 о 12 год 00 хв (а.с. 49).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 35 від 03.02.2026 за ст. 210-1 КУпАП, складеного у м. Хмельницький провідним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 державним службовцем ОСОБА_4 відносно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , посадова особа, голова (керівник) ТОВ «Нафта-Експрес» код 41138032 ОСОБА_1 , не виконала розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №9/672 від 15.01.2026, про виклик та забезпечення прибуття працівника до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12-00 годину 15.01.2026. Посадова особа, ОСОБА_1 не надала наказ про оповіщення, не надала доказів вручення повісток працівникам, чим порушила абзац 7 частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзац 5 пункту 34, пункту 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, абзаци 2,3,6 пункту 13 Порядку ведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП під час дії особливого періоду. Повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год 00 хв 13.02.2026 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 50-51). 
12.02.2026 ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 письмові заперечення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, де зазначила, що жодного розпорядження їй як керівнику ТОВ «Нафта-Експрес» вручено не було. Будь-яких доказів на підтвердження його отримання також їй не було надано. Позивачу не було повідомлено про зміст розпорядження. 
Вказала, що з фотокопією розпорядження та його змістом її було ознайомлено лише 03.02.2026 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому оригіналу службової розписки, ні повістки, ні їх копій їй для ознайомлення надано не було, тому вона не мала можливості висловити свої пояснення щодо їх змісту під час складання протоколу від 03.02.2026, що є істотним порушенням її прав, як особи яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Звернула увагу, що із протоколу вбачається, що розпорядження датоване тим самим днем 15.01.2026, коли його слід було виконати до 12 години. За таких обставин існує очевидна фізична та технічна неможливість своєчасного виконання розпорядження, навіть за умови його належного вручення. Оскільки, керівник підприємства не може забезпечити: отримання документа негайно, адже в силу своїх посадових обов`язків, а також наявності об`єктів здійснення господарської діяльності в декількох територіальних громадах району, які віддаленні від місця розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 , для доїзду до місця знаходження ТЦК та СП потрібний значний час; ознайомлення з його змістом; підготовку наказу про оповіщення; вручення повістки працівнику, який виконує свої функціональні обов`язки на значній відстані від місця знаходження Товариства; забезпечення його прибуття. За таких умов, в межах кількох годин того ж самого дня без попереднього офіційного повідомлення, не можна забезпечити виконання вищеперерахованих дій спрямованих на виконання ймовірного розпорядження. Відтак, вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, тому просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення (а.с. 07-10). 
Постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 3219 від 13.02.2026 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 34000,00 грн, оскільки остання скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови 13 лютого 2026 року тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_5 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , встановив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №35 від 03.02.2026 про те, що 03.02.2026 року о 17 год 13 хв, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 , виявлено, що посадова особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , директор ТОВ «Нафта-Експрес» код ЄДРПОУ 41138032, який(а) відповідає за ведення військового обліку у період проведення мобілізації та протягом дії правового режиму воєнного стану, не виконав(ла) розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №9/672 від 15.01.2026 про виклик та забезпечення прибуття працівника до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12 годину 15 січня 2026 року, не видав(ла) наказ про оповіщення, не надала доказів вручення повісток працівникам, чим порушив(ла) вимоги абзацу 7 частини 1 статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 5 пункту 34, пункту 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників. військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, абзаців 2, 3, 5, 6 пункту 13 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 660, абзаців 2, 3 частина 2 статті 16 Закону України «Про оборону України», чим вчинив(ла) адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП під час дії особливого періоду. 
Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений (на) належним чином, що підтверджується підписами в протоколі, статтю 63 Конституції України та статтю 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення роз`яснено (а.с. 46-47).
Суд звертає увагу на те, що під час дослідження матеріалів справи судом не встановлено належних, достатніх та допустимих доказів отримання позивачем ОСОБА_1 розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №9/672 від 15.01.2026 про виклик та забезпечення прибуття працівника до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12 год 00 хв 15 січня 2026. Жодних доказів на підтвердження надіслання засобами поштового зв`язку або вручення особисто ОСОБА_1 даного розпорядження з відповідною повісткою яку потрібно було вручити працівнику військовозов`язаному, відповідачем суду не надано.

Застосоване судом законодавство. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновки суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З положень ст. 5 КАС України вбачається, що кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.
Згідно зі ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).
Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Отже, наведені вище норми законодавства встановлюють обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Відтак, оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень, як суб`єкт владних повноважень.
За нормами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ч. 7, 8 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Положення про центри рекрутингу, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, центрів рекрутингу координується та спрямовується Міністерством оборони України.
Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, передбачено стягнення у виді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до положень інших нормативно-правових актів.
Суд враховує, що статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до абз. 12 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією РФ, в Україні введено воєнний стан із 05.30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21 жовтня 1993 року оголошено загальну мобілізацію, в тому числі і на території Хмельницької області. 
Статтею 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» встановлені обов`язки підприємств, установ і організацій щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
Зокрема, відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» передбачено обов`язок підприємств забезпечувати своєчасне оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів із подальшою компенсацією витрат за здійснення такого процесу з Державного бюджету України, яка здійснюється не пізніше ніж через місяць після подання відповідного звернення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
Такі обов`язки передбачені і пунктом 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, зокрема з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють оповіщення на вимогу районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів і забезпечення їх своєчасного прибуття
Пунктом 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 передбачено, що у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 13) щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані: видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні - рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів; вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу (за наявністю); письмово повідомити з наданням витягів з наказів (розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів про осіб з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні; забезпечити здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу.
Відповідно до п. 13 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, керівники підприємств, установ, організацій з отриманням розпорядження відповідного голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування: видають наказ керівника підприємства (установи, організації) про проведення оповіщення резервістів та військовозобов`язаних, у якому зазначаються підстава та мета видання, перелік осіб, які підлягають оповіщенню, дата, час та місце їх прибуття, способи доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який надіслав розпорядження, відповідальні особи за здійснення оповіщення, порядок здійснення контролю за оповіщенням та прибуттям військовозобов`язаних, інші питання; організовують через відповідальних осіб здійснення оповіщення у робочий час працівників підприємства (установи, організації) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис; здійснюють на підприємстві (в установі, організації) інформаційне забезпечення призову резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації; повідомляють письмово у триденний строк районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про результати оповіщення та виконання резервістами та військовозобов`язаними вимог законодавства; забезпечують прибуття резервістів та військовозобов`язаних шляхом їх перевезення від підприємства (установи, організації) до пунктів збору районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або військових частин чи звільнення їх від виконання обов`язків з урахуванням часу, необхідного для прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та у разі потреби часу на зворотній шлях; невідкладно інформують відповідний районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про працівників, які відмовилися від отримання повісток, та працівників, які написали заяви про звільнення.
Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Як встановлено судом, з врахуванням наведених вище норм, відповідачем було складено матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з не виконанням нею свого обов`язку щодо оповіщення військовозобов`язаного. Наслідком такої бездіяльності є його неявка за викликом, відсутність можливості у органу військового управління вжити до ОСОБА_3 заходи адміністративного впливу, а також чинить перешкоди органу військового управління у виконанні мобілізаційних завдань та якісному веденні персонального обліку. Відповідно постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 3219 від 13.02.2026 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 34000,00 грн, оскільки остання вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З врахуванням зазначеного, суд під час розгляду справи також враховує таке. 
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Разом із цим, відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до статті 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має дотримуватися визначеної процедури, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі також Конвенція) притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції.
Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі - також ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі «Михайлова проти російської федерації»).
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013); п.43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar vs. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі №688/788/15-к) суд наголошує, що стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
З огляду на наведене, суд зауважує, що обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є наявність вини (умислу або необережності). 
Однак, у даній справі судом встановлено відсутність факту належного доведення розпорядження №9/672 від 15.01.2026 до відома позивача, відповідно і відсутність реальної можливості його виконання, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів отримання позивачем ані розпорядження на підставі якого позивач мала видати наказ про оповіщення, ані повістки, яку позивач мала відповідно належним чином вручити військовозобов`язаному працівнику – суду не надано. 
Так у адміністративних матеріалах відсутні докази вручення розпорядження під підпис посадової особи; направлення його рекомендованим листом; направлення засобами електронного зв`язку з підтвердженням отримання; складання акта про відмову від отримання. 
Відтак у позивача не було жодних підстав для видання наказу керівника підприємства про проведення оповіщення резервістів та військовозобов`язаних, у якому зазначаються підстава та мета видання, перелік осіб, які підлягають оповіщенню, дата, час та місце їх прибуття, способи доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який надіслав розпорядження, відповідальні особи за здійснення оповіщення, порядок здійснення контролю за оповіщенням та прибуттям військовозобов`язаних, інші питання; а також організовувати через відповідальних осіб здійснення оповіщення у робочий час працівників підприємства шляхом вручення повісток під їх особистий підпис та у відповідності до порядку, який передбачає умови належного підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки 
Таким чином, в ході судового розгляду відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 не доведена та обставина, що в діях позивача ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та відповідно, що розгляд справи про адміністративне правопорушення суб`єктом владних повноважень відносно позивача відбувся з дотриманням вимог, передбачених КУпАП. 
З огляду на наведене, оскільки у матеріалах адміністративної справи відсутні належні докази наявності вини ОСОБА_1 у формі умислу або необережності, що є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, суд дійшов висновку про відсутність підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення під час дії особливого періоду, що передбачене даною статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки в діях ОСОБА_1 судом не встановлено наявності події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що в розумінні п.1 ст.247 КУпАП є обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності, позивач не може нести адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
За приписами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, № 3219 від 13 лютого 2026 року із закриттям справи про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.
З огляду на наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, № 3219 від 13 лютого 2026 року із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.

Вирішення питання щодо судових витрат.
Згідно статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час подання позову до суду сплачено судовий збір в сумі 665,60 грн грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 06.03.2026 (а.с. 20).
Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому суд, керуючись ч. 1 ст. 139 КАС України та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», вважає, що судові витрати позивача у виді судового збору в розмірі 665,60 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 7, 9, 72, 77, 139, 246, 286 КАС України, ст. 210-1, 235, 247, 251, 252, 280, 286 КУпАП, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про судовий збір», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період , затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_5 у справі про адміністративне правопорушення № 3219 від 13 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок).
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Повне найменування сторін:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_7 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя О.Є. Голуб