Справа № 344/5318/26 
Провадження № 2/344/4312/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Пастернак І.А.
секретаря Устинської Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 21 406 грн., стягнення судових витрат 
В С Т А Н О В И В: 

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 21 406 грн., стягнення судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту №559488, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 7000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (п. 1.1 договору).
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. 
Однак, Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору
Отже, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. 
Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 21 406 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 7 000 грн.; заборгованість за процентами – 12 635 грн.; заборгованість за штрафом – 1 771 грн.
16.11.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу №ККЛУ16112020.
Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №559488 від 18.02.2020 року (а.с.1-10).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 року відкрито провадження у справі (а.с.27).
10.04.2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Відзив мотивує тим, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був укладений більше ніж 6 років тому. З моменту настання строку виконання зобов`язання минуло більше трьох років, при цьому позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності.
На підставі викладеного просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 
Крім того, зазначає, що не погоджується із розрахунком заборгованості, оскільки заявлена сума є явно завищеною, не підтверджена належними доказами та не відповідає принципам розумності та справедливості. Позивачем не надано належного та обґрунтованого розрахунку заборгованості із зазначенням усіх складових (а.с.32-33).
20.04.2026 року відповідач подав додаткові пояснення у справі, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Заперечує щодо заочного розгляду справи. Просить розгляд справи здійснювати за його участі.
28.04.2026 року за клопотанням представника позивача судом витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази (а.с.43).
Представник позивача просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит Капітал», позов просить задоволити.
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Скористався правом на подання відзиву на позов та додаткових пояснень.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 18.02.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №559488 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту.
1.1 Товариство надає Клієнту грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн. (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. 
1.2. Позика видається строком на 5 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором.
1.3. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: 
1.3.1. Акційна процентна ставка становить 1,90 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (693,50 процентів річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору. 
1.3.2. Стандартна процента ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних). 
1.3.3. У випадку прострочення Клієнтом виконання зобов`язань за Договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п. 3.4., 3.5. цього Договору.
1.7. У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору позики, у порядку, передбаченому в Правилах. Товариство залишає за собою право відмовити Клієнту у продовженні строку користування позикою.
4.4. У випадку прострочення повернення суми позики за користування позикою Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству неустойку в вигляді штрафу у розмірі 1,1 % від суми позики, що становить "77,00" грн.. за кожен день існування порушення (а.с.16-21).
У додатку № 1 до Договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 559488 від «18» лютого 2020 р визначено графік платежів.
У паспорті споживчого кредиту визначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти.
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHOКПП:3667403838, з яким укладено договір № 559488 від 18.02.2020 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): Одноразовий ідентифікатор C293. Час відправки ідентифікатору позичальнику 02.01.2020. Номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 380991065554.
ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Між ними та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 18.02.2020 22:55:02 на суму 7000,00 (сім тисяч гривень 00 копійок) грн, номер картки, номер транзакції в системі iPay.ua - 49044112, призначення платежу: Зарахування 7000 грн на карту НОМЕР_1 .
Згідно розрахунку заборгованості за договором №559488 від 18.02.2020 про надання коштів у позику в тому числі на умовах споживчого кредиту станом на 17.11.2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить 21 406 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту – 7 000 грн., заборгованість за процентами – 12 635 грн., заборгованість за штрафами – 1771 грн. 
16.11.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №ККЛУ-16112020. На умовах, встановлених цим Договором та у відповідності до гл.. 73 ЦК України, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості). 
Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. 
Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до Боржників, придбаних від Клієнта за цим Договором.
Актом приймання передачі сторони договору факторингу зафіксували факт передачі реєстру боржників. Витягом з Реєстру боржників до Договору Факторингу № ККЛУ-16112020 від 16 листопада 2020 р підтверджено перехід від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» права вимоги до ОСОБА_1 , за договором №559488 від 18.02.2020 року у загальному розмірі 21 406 грн.
12.03.2026 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» скеровано ОСОБА_1 досудову вимогу вих. № 20231372.
У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» повідомив суд що на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано картку № НОМЕР_2 . Однак, зарахування коштів на суму 7000 грн. 18.02.2020 не було.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів.
Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.
У відповідності із ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно із ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.
Судом встановлено, що 18.02.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір №559488 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» на суму кредиту 7000 грн., шляхом переказу йому на банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом. 
Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 18.02.2020 22:55:02 на суму 7000,00 (сім тисяч гривень 00 копійок) грн, номер картки, номер транзакції в системі iPay.ua - 49044112, призначення платежу: Зарахування 7000 грн на карту НОМЕР_1 .
Однак, згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» зарахування коштів у сумі 7000 грн. 18.02.2020 на банківську картку відповідача НОМЕР_1 не відбулося. 
Інші докази видачі та отримання Відповідачем кредитних коштів в сумі 7 000,00 грн. за договором №559488 від 18.02.2020 року в матеріалах справи відсутні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не було надано документів, які би засвідчили, що позикодавцем ТОВ «Лінеура Україна» було перераховано грошові кошти Відповідачу в розмірі, що передбачений Договором №559488 від 18.02.2020 року в сумі 7 000,00 грн., а Відповідач ці кошти отримав. 
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги в частині стягнення заборгованості за Договором №559488 від 18.02.2020 року, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, заявив клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, зазначивши про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, подав клопотання про їх витребування.
Однак витребуваними доказами факт отримання відповідачем коштів за договором №559488 від 18.02.2020 року в сумі 7 000,00 грн. не підтвердився.
Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
За обставин не доведення позивачем факту надання відповідачу кредиту, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за договором №559488 від 18.02.2020 року.
Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити.
Виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню, заява відповідача про застосування строку позовної давності не розглядається.
За правилами ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено судовий збір та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.
На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 21 406 грн., стягнення судових витрат - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Довідка: повний текст рішення виготовлено 29.06.2026 року.

Суддя Пастернак І.А.