Справа № 948/393/26 
Номер провадження 2/948/432/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03.07.2026 Машівський районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого – судді     Косик С.М., 
за участю секретаря     Сизоненко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в :
у квітні 2026 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, у якій ТОВ «ВІН ФІНАНС» просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №848631 від 04.05.2019 у загальному розмірі 18 308,45 грн, яка складається з: суми заборгованості 14 424,00 грн, суми інфляційних втрат – 2704,84 грн, суми 3 % річних – 1179,61 грн, понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн та судовий збір у розмірі 2662,40 грн, посилаючись на те, що 04.05.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №848631, за умовами якого надано відповідачу позику в сумі 4000,00 грн, натомість відповідач не виконує належним чином зобов`язання за вказаним договором щодо повернення суми позики, пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
12.04.2018 між ТОВ «Авенус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12.09.2019 укладено додаткову угоду №25 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №25 від 12.09.2019 про те, що до нового кредитора перейшло право вимоги до боржників, в тім числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №848631 від 04.05.2019 (а.с.1-6).
Ухвалою від 06.05.2026 Машівський районний суд Полтавської області відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 42).
Ухвалою від 05.06.2026 року за клопотанням представника позивача суд витребував з АТ КБ «ПриватБанк» необхідні докази (а.с.55).
У судове засідання сторони не з`явилися вдруге та повторно, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку електронного документу до електронного кабінету позивача та його представника (а.с.48,49,59,60), рекомендоване повідомлення про отримання відповідачем судової повістки за його останнім відомим зареєстрованим місцем проживання (а.с.50), інше поштове відправлення адресоване відповідачу повернулося до суду з відміткою «відмова» (а.с.61,62), відповідач також повідомлявся, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб сайті суду (а.с.47,58).
Представник позивача у позовній заяві просить розглядати справу без участі представника позивача, у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (а.с.6).
Відповідач причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.
Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ст. 281 ЦПК України - в заочному порядку та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. 
Судом установлено, що 04.05.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №848631, за умовами якого останньому надано грошові кошти в розмірі 4000,00 грн, з метою покриття побутових витрат, строком на 30 днів (пп.1.1,1.2 договору) (а.с.13).
Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 0,01 % від суми позики за кожен день користування позикою (3,65 % річних) у межах строку надання позики. Стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми позики за кожен день користування позикою (657,00 % річних) (пп.1.3,1.3.1,1.3.2 договору) (а.с.13).
Згідно п.1.4 договору визначено, що загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 100,30 % від суми позики (у процентному виразі) або 4012,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти за користування позикою – 0,30 % від суми позики ( у процентному виразі) або 12,00 грн (у грошовому виразі) (а.с.13).
У п.1.6 договору зазначено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів та у разі наявності – неустойки (штрафів та пені). Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, штрафів та пені, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою (а.с.13).
Після вчинення клієнтом дій згідно п.1.6 договору та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн товариство має право, але не обов`язок продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п.1.6 договору та дорівнює 30 днів. Протягом нового користування позикою проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою (п.1.7 договору) (а.с.13).
Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.3.1 договору) (а.с.13 на зв.).
Згідно з п.3.2 Договору нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики в межах строку надання позики, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у графіку платежів (а.с.13 на зв.).
У разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах п.3.2, але за стандартною процентною ставкою (п.3.4 договору) (а.с.13 на зв.).
У Додатку №1 до договору про надання коштів у позику №848631 від 04.05.2019 наведений Графік платежів, в якому зазначена дата повернення позики та сплати нарахованих процентів – 03.06.2019, сума позики – 4000,00 грн, сума нарахованих процентів 12,00 грн, разом до сплати – 4012,00 грн, а також зазначені реквізити для оплати (а.с.15). 
Згідно з довідкою, наданою ТОВ «Авентус Україна», договір зі сторони позичальника було підписано електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «А496521», направленого на номер телефона НОМЕР_1 , сума кредиту – 4000,00 грн, стандартна процентна ставка 1,80%, дата переказу коштів – 04.05.2019 (а.с.11).
Відповідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 22.06.2026 відомо, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та по цьому рахунку 04.05.2019 року було здійснено зарахування коштів на суму 4000,00 грн. Також повідомлено, що на номер телефону НОМЕР_1 був/є фінансовим номером, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою (а.с.64). 
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої ТОВ «Авентус Україна», сума загальної заборгованості станом на дату відступлення прав вимоги за кредитним договором №848631 складає 14 424,00 грн, в тім числі: 4000,00 грн – сума боргу за тілом кредиту, 8424,00 грн – сума боргу за відсотками, 2000,00 грн – сума боргу за пенею та штрафами (а.с.12).
12.04.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу №1, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги за плату та на умовах, визначених договором (а.с.30-32).
31.12.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено додаткову угоду б/н до договору факторингу №1 від 12.04.2018, відповідно до умов якої сторони домовились внести зміни до цього договору щодо строку дії договору (а.с.24).
Також, 12.09.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» укладено додаткову угоду №25 до договору факторингу №1 від 12.04.2018, за умовами якої сторони домовились щодо суми грошових коштів, які встановлюються в кожному реєстрі прав вимоги окремо та складає 6,00 % від основної суми заборгованості та складає 608 889,47 грн і сплачується фактором сімома платежами (а.с.26).
Згідно наказу ТОВ ФК «Довіра і Гарантія» №55-к від 25.07.2024 та Протоколу №1706 від 25.07.2024 Загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» з 25.07.2024 року змінило своє найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с.34,35).
Довідкою на а.с.20 ТОВ «Авентус Україна» дійсно підтверджує здійснення ТОВ «ВІН ФІНАНС» розрахунків за відступлені права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна», відступлення яких відбулось на підставі договору факторингу №1 від 12.04.2018, з усіма додатковими угодами до нього.
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №25 від 12.09.2019 до ТОВ «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №848631 від 04.05.2019 у розмірі 6160,00 грн, з яких: 4000,00 грн – заборгованість по основному боргу, 2160, 00 грн – заборгованість по відсоткам (а.с.18).
Крім того, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з 04.06.2019 по 23.02.2022 відповідачу нараховано збитки від інфляції у сумі 2 704,84 грн. та 3% річних в сумі 1 179,61 грн.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Отже, між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено кредитний договір про надання фінансового кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, відповідачу перераховані кредитні кошти, які він використовував.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексуУкраїни визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Навіть неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц.
Розглядаючи розмір та складові заявленої позивачем до стягнення заборгованості, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11, частини другої статті 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.
Згідно зі статтями 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Із огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц.
Як убачається із матеріалів справи, 04.05.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №848631 про коштів у позику на умовах фінансового кредиту, строк кредиту за яким складав 30 днів.
У п.1.6 договору зазначено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів та у разі наявності – неустойки (штрафів та пені). Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, штрафів та пені, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою.
Доказів на підтвердження пролонгації позичальником умов кредитування за такими договорами матеріали справи не містять.
Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» заборгованості по відсотках за договором №848631 про коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 04.05.2019 у розмірі 2160,00 грн (4000,00 грн х 1,8%/100) х 30 днів).
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до чч.1,4 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
У постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.
Такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №5017/1987/2012).
Пунктом 3.6.2 договору №848631 визначено, що у разі прострочення заборгованості Товариство визнає заборгованість за позикою проблемною та починає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення.
Отже, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути проценти за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 6480,00 грн (4000*1,8/100)*90).
Натомість вимога про стягнення інфляційних втрат на суму 2704,84 грн та 3 % річних в сумі 1179,61 грн, задоволенню не підлягає.
Отже, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №848631 від 04.05.2019 р. в установлений договором строк, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу №1 від 12.04.2018 року, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №848631 від 04.05.2019 р. у загальному розмірі 14 640,00 грн. з яких: 4000 грн - сума основного боргу, 8640,00 грн – проценти, 2000,00 грн – пеня.
Розглядаючи доводи позивача про поновлення строку позовної давності, суд зазначає, що за вимогами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн та судовий збір в розмірі 2662,40 грн (а.с.6).
Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом чч.1-3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав: договір про надання правової допомоги №33 від 22.03.2024, укладений між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковоської»; додаткову угоду від 22.03.2024 року до договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 року; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатським бюро від 18.03.2026 року; детальний опис наданих послуг виконаним адвокатським бюро; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане на ім`я адвоката Міньковської А.В. (а.с.16,19,25, 27-29,33).
Згідно з вищевказаним договором про надання правової допомоги сторони визначили предмет договору у виді юридичної допомоги в обсязі та на мовах, передбачених даним договором. Пунктом 2.1.1-2.1.7 договору визначені види послуг щодо надання правової допомоги.
Розділом 4 договору визначено порядок здійснення розрахунків (а.с.27).
Згідно акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 18.03.2026 сторони підтверджують про надання клієнту Адвокатським бюро правничої допомоги, а саме: підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості вартістю 5000,00 грн, а також зазначено, що клієнт претензій по об`єму, якості та строкам наданих послуг не має (а.с.16).
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволений частково, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 2128,90 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3995,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в : 

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №848631 від 04.05.2019 у розмірі 14 640,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3995,00 грн та судовий збір у розмірі 2128,90 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», місцезнаходження юридичної особи: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8, м. Київ, код ЄДРПОУ 38750239.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про зареєстроване місце проживання відсутні, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя         С. М. Косик