ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8951/25  Головуючий суддя І інстанції Омельник М. М.
Провадження № 33/818/1062/26 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника – адвоката Голубова С.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Голубова С.Г. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення: за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Постановою встановлено, що 02 вересня 2025 року о 03 годині 01 хвилині в Харківській області, Харківському районі, с-щі Бабаї, вул. Різдвяна, 36, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з ротової порожнини, порушення координації рухів, нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ», відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме: «Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, 02 вересня 2025 року о 03 годині 01 хвилині в Харківській області, Харківському районі, с-щі Бабаї, вул. Різдвяна, 36, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки (дощ) не вірно вибрав безпечну швидкість, чим скоїв наїзд на авто хюндай д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв припаркований у дворі та пошкодив ворота і паркан будівлі, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Не погодившись із судовим рішенням захисником ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції в якій вона просила оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги адвокат посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також його відмови від проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки відеозапис, на думку захисника, не відображає всіх обставин події правопорушення, а суд першої інстанції не надав цьому процесуальної оцінки. Разом з тим, апелянт вважає, що в діях ОСОБА_1 також відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які відомості щодо потерпілих, а шкода завдана лише особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Крім того, захисник просив поновити строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції. В обгрунтування поданого клопотання сторона захисту посилається на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є військовослужбовцем та не мала змоги вчасно отримати повний текст судового рішення та, як наслідок, подати обгрунтовану апеляційну скаргу.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Голубов С.Г. підтримав подану апеляційну скаргу, а також повідомив суд про узгодженість правової позиції у цій справі з ОСОБА_1 та вважав за можливе проводити апеляційний розгляд у цій справі за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В обгрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилався на аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі, доводи. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог чинного законодавства.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які спростовують висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.
Натомість вина ОСОБА_1 підтверджується наявними у справі відомостями, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, а саме: відомостями протоколів про адміністративне правопорушення ЕПР1№440973 від 02.09.2025 року та ЕПР1№440987 від 02.09.2025 року, які свідчать про місце, дату та час дорожньо-транспортної пригоди. З відомостей цих протоколів у їх нерозривному взаємозв`язку вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, не впоравшись із керуванням, здійснив зіткнення з автомобілем хюндай д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв у дворі, пошкодивши при цьому ворота та паркан. Від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився.
З відомостей схеми місця ДТП вбачається кінцеве розташування автомобіля ОСОБА_1 , іншого транспортного засобу, а також місце розташування пошкоджених паркану та воріт (а.с. 3). Крім того, у схемі зазначено фактичних власників транспортних засобів, а також пошкодження отримані транспортними засобами в результатів дорожньо-транспортної пригоди.
Світлинами, доданими до матеріалів справи встановлені пошкодження транспортних засобів, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1№440973 (а.с.13-14).
Відповідно до відомостей електронного рапорту інспектора Патаніна Є.О. 02.09.2025 о 3 год 57 хв після прибуття на місце події було встановлено, що водій автомобіля субару д.н. НОМЕР_3 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, не маючи при собі посвідчення водія, та страхового полісу. Крім того, водій скоїв дорожньо-транспортну пригоду, пошкодивши паркан та ворота домоволодіння, а також автомобіль хюндай д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.12). 
Відомостями письмових пояснень ОСОБА_3 , встановлено, що він 02.09.2025 приблизно о 00год 05 хв керував транспортним засобом Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись вул. Горького, з гори в низ, на перехресті з вул. Різдвяною почав гальмувати, однак автомобіль не зупинявся, дорога була слизька. Після чого було здійснено зіткнення з парканом домоволодіння та пошкоджено транспортний засіб, який знаходився у дворі зазначеного домоволодіння (а.с. 7). 
З відомостей пояснень ОСОБА_4 вбачається що 02.09.2025 вона прокинулась від звуків скрежету металу. Після того, як вона вийшла на подвір`я, то спочатку побачила понівечений паркан та ворота, а також пошкоджений її автомобіль -хюндай д.н.з. НОМЕР_2 , та транспортний засіб Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого знаходився поруч та мав ознаки алкогольного сп`яніння. Крім того, водій цього автомобілю представився ОСОБА_5 та підтвердив, що саме він керував Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після чого ОСОБА_4 викликала поліцію (а.с 8).
Відповідно до відомостей Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із відмовою водія.
Згідно відомостей направлення на медичний огляд водія транспортного засобу, медичний огляд ОСОБА_1 також не проводився у зв`язку із відмовою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до відомостей довідки інспектора САП Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області І. Дудко не отримував посвідчення водія.
Відомостями відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 повідомляє представився працівниками поліції про те, що керував транспортним засобом, який придбав нещодавно та перед цим вживав алкогольні напої. Від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. ОСОБА_1 та її захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Разом з тим, стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, суд встановив, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції або їх упередженості під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення, доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.
Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.
Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин та способу надання водієм такої відмови.
За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок – уникати юридичної відповідальності.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії» (Dragan Petroviж v. Serbia) від 14.04.2020 (скарга № 75229/10), S та Марпер проти Сполученого Королівства) не можливо здійснювати по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколах та схемі ДТП відповідають дійсності, а тому можуть слугувати доказами у цій справі.
З відомостей відеозапису, вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом здійснив зіткнення парканом, воротами та автомобілем Хюндай, а також фактично відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Разом з тим, відомості, які є наявними у матеріалах цієї справи у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що ОСОБА_1 не врахував безпечної швидкості руху, особливості вантажу та стан транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху. Разом з тим, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проведення огляду чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від проведення огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими та спростовуються відомостями матеріалів справи.
Згідно відомостей пояснення ОСОБА_3 (а.с. 7) він 02.09.2025 приблизно о 00год 05 хв керував транспортним засобом Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись вул. Горького, з гори в низ, на перехресті з вул. Різдвяною почав гальмувати, однак автомобіль не зупинявся, дорога була слизька. Після чого було здійснено зіткнення з парканом домоволодіння та пошкоджено транспортний засіб, який знаходився у дворі зазначеного домоволодіння.
З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 , після того як представився працівникам поліції, повідомив, що керував транспортним засобом, який придбав нещодавно. Інших осіб окрім ОСОБА_3 відеозаписом не зафіксовано. 
Враховуючи фактичні обставини цієї справи, суд апеляційної інстанції враховує, що процесуально визначальною обставиною є саме керування транспортним засобом та фіксація керування об`єктивними відомостями, які можуть бути зафіксовані відеозаписом, поясненнями учасників справи або свідків або іншими доказами, які містяться у матеріалах конкретної справи або їх сукупністю.
З урахуванням викладеного, працівники поліції об`єктивно встановили статус водія шляхом усного опитування, а також, отримали від нього письмові пояснення, а також встановивши ознаки алкогольного сп`яніння запропонували особі, яка притягається до адміністративної відповідальності пройти огляд у встановленому законом порядку, від якого ОСОБА_1 відмовився під відеозапис.
Доводи апеляційної скарги про те, що відомості відеозапису не можуть бути оцінені у цій справі, оскільки відеозапис не є безперервним є необґрунтованими та суб`єктивними з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.
Матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції, а також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник вважали за необхідне до них долучити. 
Зокрема неспростовані відомості протоколів про адміністративне правопорушення, а також відеозапису та інших долучених до матеріалів справи доказів, у своїй сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, скоїв дорожньо-транспортну пригоду та відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю потерпілих та завданої шкоди є суб`єктивними та безпідставними з огляду на наступне.
Правовими приписами ст. 124 КУпАП встановлено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Правовим аналізом цієї правової норми, встановлена відповідальність за настання наслідків у вигляді майнової шкоди у зв`язку із порушенням водієм вимог Правил дорожнього руху. Таким чином, законодавець пов`язує наявність складу адміністративного правопорушення саме з заподіянням майнової шкоди, яка настає за відсутності кримінальної відповідальності, що настає у встановлених КК України випадках. При цьому, у справах про адміністративні правопорушення, законодавець не пов`язує наявність складу адміністративного правопорушення з визначенням осіб, яким майнова шкода має бути завдана. Натомість процесуально визначальною обставиною у цій категорії справ є заподіяння матеріальної шкоди. У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вважає, що у разі заподіяння будь-кому, матеріальних збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди, не зважаючи на визначення працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення потерпілих, настає адміністративна відповідальність за умови відсутності в діях причетної особи складу кримінального правопорушення.
При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, наявність чи відсутність потерпілих у справах про адміністративні правопорушення може встановлюватися не лише визначенням такого статусу поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення, а судом за фактичними обставинами, відомості про які підтверджуються доданими до справи доказами. Зазначене передбачено ч. 1 ст. 269 КУпАП встановлено, що потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду та узгоджується з правовими висновками Рекомендацій Rec (2006) 8 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо допомоги потерпілим від 14.06.2006 р, з огляду на які в контексті вимог, передбачених ч. 1 ст. 296 КУпАП, «потерпілим» слід розуміти фізичну особу, що зазнала шкоди або понесла економічні витрати, у зв`язку з діями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З відомостей матеріалів справи вбачається, що в результаті порушення ОСОБА_1 п. 12.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_4 вочевидь було завдано матеріальних збитків через пошкодження транспортного засобу Хюндай д.н. НОМЕР_2 , а також паркану та воріт домоволодіння. Зазначене підтверджується поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також поясненнями ОСОБА_4 , та відомостями схеми дорожньо-транспортної пригоди де зафіксовано пошкодження транспортного засобу Хюндай д.н. НОМЕР_2 у вигляді пошкодження переднього правого крила, передні двері, капот. Належить врахувати, що схему дорожньо-транспортної пригоди підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що свідчить про визнання матеріальних збитків всіма учасниками справи.
На переконання суду апеляційної інстанції, доводи сторони захисту про те, що інші учасники справи до ОСОБА_1 не мають будь-яких претензій, не має процесуального значення з підстав, викладених вище.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати безпідставними, суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
З огляду на фактичні обставини цієї справи суд апеляційної інстанції вважає правильним та таким що відповідає правовим висновкам об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №702/301/20 висновки та рішення суду першої інстанції щодо позбавлення ОСОБА_1 , права керування транспортними засобами, який цього права не має, про що свідчить відомості довідки (а.с. 9).
При цьому, підхід щодо неможливості призначення стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами як обов`язкове додаткове особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, або була позбавлена такого права, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету адміністративного стягнення як такого. Разом з тим, належить врахувати, що правові висновки, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2025 №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, в частині позбавлення права керування транспортними засобами у зв`язку із змінами норм права, передбаченими КУпАП, частково втратили актуальність і можуть використовуватись судами як рекомендаційні. Водночас, окремі правові висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду або Великої Палати Верховного Суду підлягають обов`язковому врахуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Оцінюючи відомості доказів у справі як окремо, так і в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із порушенням ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, а також складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст.124 КУпАП, та самої події правопорушення, а тому підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ст.247 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.
Слід також врахувати, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 12.1 ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколів та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 12.1 Правил дорожнього руху, а також порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Належить врахувати, що суд першої інстанції під час складання постанови допустився очевидної помилки, зазначивши в мотивувальній частині судового рішення час вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП та вказав 02.09.2025 03 год 01 хв замість 02.09.2025 00 год 05 хв. Зазначені відомості зафіксовані протоколами про адміністративне правопорушення, а також поясненнями учасників справи, які були досліджені судом першої інстанції, оскільки посилання на ці докази наявні в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення. Зазначена очевидна описка може бути виправлена судом першої інстанції з власної ініціативи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Голубова С.Г. про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження постанови Харківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Голубова С.Г. - залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя       С.К. Шабельніков