ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/59356/25 Суддя (судді) першої інстанції: Білоус А.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: - Осіпової О.О.,
суддів: - Златіна С.В., Воловика С.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо ненадання відповіді протягом 30 днів з дня отримання ОСОБА_1 заяви та неприйняття рішення щодо медичних документів;
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України розглянути подані ОСОБА_1 медичні документи та прийняти рішення щодо ступеня придатності відповідно до Переліку хвороб, врахувавши всі наявні діагнози та медичні матеріали.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 р. адміністративний позов задоволено повністю:
- Визнано протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 , які отримані Центральною військово-лікарською комісією Збройних сил України 07.11.2025 та 10.11.2025;
- Зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України розглянути по суті заяви (скарги) ОСОБА_1 , які отримані Центральною військово-лікарською комісією Збройних сил України 07.11.2025 (поштове відправлення RO 215 2000 2844) та 10.11.2025 (поштове відправлення RO 215 2000 2852) та надати відповідь у встановлений законом строк;
- Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 р., відповідач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, неправильне застосування положень Закону України «Про звернення громадян», Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402, Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №735, а також неврахування правових висновків Верховного Суду щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень та меж судового контролю за їх реалізацією, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними. Зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його звернень. Наголошує, що апеляційна скарга не містить належних доказів розгляду його заяв по суті та належного повідомлення про результати такого розгляду, а наведені в ній посилання на листи Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України не підтверджені доказами їх направлення чи вручення. Також звертає увагу, що документи, на які посилається апелянт, а саме: заява позивача до ЦВЛК ЗС від 27.10.2025, відповідь ЦВЛК ЗС № 598/4/28167 від 19.11.2025, повторне звернення позивача від 05.11.2025 та відповідь ЦВЛК ЗС № 598/4/28167 від 19.11.2025 на повторне звернення, не були подані до суду першої інстанції та не можуть бути використані для усунення недоліків доказування на стадії апеляційного перегляду, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Апеляційний розгляд справи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач звернувся до відповідача із заявою «щодо порушення процедури проведення ВЛК та прохання про повторний (контрольний) огляд», в якій просив розглянути його справу щодо проходження ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати факт порушення процедури проведення ВЛК - неврахування наданих медичних документів та незавершення огляду з вини комісії, призначити повторний (контрольний) військово-лікарський огляд у Центральній ВЛК МОУ з урахуванням усіх наданих ним медичних документів.
Також позивач звернувся до відповідача із заявою «щодо врахування діагнозу «Псоріаз поширений, безперервно-рецидивуючий» як підстави для визнання непридатним до військової служби», в якій просив врахувати його діагноз «Псоріаз поширений, безперервно-рецидивуючий (L40.0)» при розгляді матеріалів ВЛК, прийняти рішення про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 57а графи 1 Розкладу хвороб, долучити всі подані медичні документи до матеріалів справи для остаточного розгляду.
Вказані звернення позивача отримані відповідачем 07.11.2025 (поштове відправлення RO21520002844) та 10.11.2025 (поштове відправлення RO21520002852).
Позивач вказує, що відповіді на заяви так і не отримав.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ (далі - Закон № 2801-ХІІ) військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про національну безпеку України».
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).
Відповідно до п. 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з абз. 7 п. 1.3 названої глави основним завданням військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Відповідно до п. 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Відповідно до п. 2.2 названої глави штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі ЦВЛК); ВЛК регіону.
Згідно з пп. 2.3.1 п. 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402 ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
Відповідно до абз. 15 пп. 2.3.4 п. 2.3 глави 2 розділу I Положення № 402 закріплено право ЦВЛК розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Згідно з пп. 2.3.5 названого пункту передбачає, що рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Главою 3 розділу І Положення № 402 врегульовано порядок подання та розгляду звернень штатними ВЛК, якою відповідно до п. 2.2 розділу І Положення № 402, є Центральна військово-лікарська комісія.
Так, п.п. 3.1-3.4 названої глави передбачено, що Вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у п. 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962.
Скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних ІНФОРМАЦІЯ_3 подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обласних ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному ІНФОРМАЦІЯ_4
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК.
Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.
У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
У разі прийняття рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд, військовослужбовці та інші особи, зазначені у пункті 1.2 глави 1 цього розділу, направляються для проходження медичного огляду до іншої ВЛК, ніж та, постанова якої оскаржується.
У разі якщо штатна ВЛК визнає постанову позаштатної ВЛК обґрунтованою або визначає відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР (далі - Закон України № 393/96-ВР).
Згідно зі ст. 3 Закону № 393/96-ВР визначає, що скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до ст. 19 Закону України № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Відповідно до ст. 20 Закону України № 393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що орган, до якого направлена скарга, зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.
Судом установлено, що в поданих до відповідача заявах (скаргах) позивач зазначав щодо порушення процедури проведення ВЛК, не завершення огляду, просив повторне призначення огляду та визначити ступінь придатності/непридатності до військової служби.
Однак, відповідач не розглянув заяви (скарги) позивача, хоча отримав їх засобами поштового зв`язку 07.11.2025 (поштове відправлення RO21520002844) та 10.11.2025 (поштове відправлення RO21520002852), що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями.
З огляду на відсутність доказів будь-якого реагування на заяви (скарги) позивача, колегія суддів вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяв позивача, які були отримані 07.11.2025 та 10.11.2025.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу покликався на те, що він не був обізнаний та повідомлений щодо відповідей на його звернення листами відповідача № 598/4/27421 від 10.11.2025 та № 598/4/28167 від 19.11.2025 оскільки вони на його адресу поштовим відправленням не надсилались та не були отримані ним.
У матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання позивачем цих листів, хоча в рамках цієї справи вказані обставини мають визначальне значення для вирішення спору, оскільки за відсутності підтвердження факту отримання позивачем відповідей на його звернення в нього були відсутні обґрунтовані підстави вважати їх нерозглянутими. 
Сам факт зазначення про існування таких листів в апеляційній скарзі, виходячи зі змісту наведених сторонами у цій справі доводів та долучених до справи доказів, не може беззаперечно свідчити, що у позивача були відповідні підстави вважати, що за наслідками направлення ним звернень до відповідача ухвалило якісь рішення, адже в матеріалах справи відсутні докази їх направлення на адресу позивача.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені ст. 315 КАС України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 р. у справі № 320/59356/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328.

Головуючий суддя О.О. Осіпова

Суддя С.В. Златін

Суддя С.В. Воловик