Справа № 183/4759/26
№ 1-кп/183/1860/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження №12026049080000015 стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Норильськ Красноярського краю РФ, громадянина України, зареєстрованого та фактично мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, офіційно не працюючого, особи без інвалідності, на утриманні неповнолітніх (малолітніх) дітей не маючого, раніше судимого:
- 26.11.2009 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185,ч.3 ст.186, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. Звільнений 22.09.2014 з Харківської ВК (№ 43) по відбуттю строку покарання;
- 19.07.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.186 КК України до позбавлення волі строком 4 роки. Звільнений умовно-достроково 12.07.2018 з Софіївської ВК (№45) Дніпропетровської області за Ухвалою Софіївського районного суду від 04.07.2018 (невідбутий строк 11 місяців 20 днів);
- 21.10.2021 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці;
- 21.12.2021 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.1ст.70 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 21.10.2021 призначено покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі. 03.03.2022 вирок від 21.12.2021 скасований Дніпровським апеляційним судом в частині призначення покарання за ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч.1 ст.70 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Новомосковського міськрайонного суду від 21.10.2021 – 3 роки 3 місяці позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2016, остаточно – 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 25.03.2024 з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№21) умовно-достроково (невідбутий строк – 04 місяці 17 днів); 
- 20.03.2025 КП № 12025044080000001 від 04.02.2025 за ч.4 ст.185 КК України направлено до суду з обвинувальним актом;
- 10.06.2025 КП № 12025044080000054 від 01.05.2025 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.361, ч.1 ст.162, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України направлено до суду з обвинувальним актом,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, повністю згодний із встановленими органом досудового розслідування обставинами скоєного ним проступку, в присутності захисника ОСОБА_4 ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження, передбаченими ч. 1 ст. 394 КПК України, подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту відносно нього у порядку спрощеного провадження, без судового розгляду у судовому засіданні за його відсутності.
В тексті обвинувального акту викладене клопотання прокурора про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Потерпіла ОСОБА_5 не заперечувала проти такого розгляду, про що надала відповідну заяву.
За результатами спрощеного провадження судом встановлено, що 16 квітня 2026 року близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_3 перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , побачив на дерев`яній тумбі банківську картку (з безконтактною технологією проведення платежів) № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ "ПриватБанк", яка належить ОСОБА_5 . В цей час та місці у ОСОБА_3 раптово виник прямий умисел, спрямований на викрадення офіційного документу, а саме банківської картки, що належить ОСОБА_5 . 
Реалізуючи свій прямий умисел, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, переслідуючи особисті корисливі мотиви на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, достеменно розуміючи, що банківська картка є чужим майном та належить потерпілій, усвідомлюючи, що пластикова банківська картка видається банківськими установами та в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України є електронним платіжним документом та офіційним документом, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час та місці, скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами та потерпілою, таємно викрав з дерев`яної тумби банківську картку (з безконтактною технологією проведення платежів) № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ "ПриватБанк", що належить ОСОБА_5 , і залишивши при собі, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, пішов з домоволодіння АДРЕСА_1 , тим самим довів свій протиправний умисел, направлений на викрадання платіжної банківської картки, до кінця. 
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документа з корисливих мотивів. 
Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, про що свідчать додані до обвинувального акта їх письмові заяви.
З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження надані органом досудового розслідування, керуючись кримінальним та кримінальним процесуальним законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення (проступку) мала місце, винуватість ОСОБА_3 у викраденні офіційного документа з корисливих мотивів, при обставинах встановлених органом досудового розслідування доведена повністю, поза розумним сумнівом, а дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Щире каяття ОСОБА_3 визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.
Обставинами, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, рецидив кримінальних правопорушень.
З урахуванням обставин вчиненого кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його конкретним обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
Призначаючи покарання суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді штрафу буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речові докази: банківську картку банку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 – повернути власнику ОСОБА_5 .
На вирок суду учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, а саме: вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя          ОСОБА_1