Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/646/26 
Провадження № 2/376/1097/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Батовріної І.Г.
за участю секретаря судових засідань Литвинчук М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сквира в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

Представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість в сумі 23 322,08 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.. 
Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 10.06.2024 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 3 500,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. У свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. 
11.06.2024 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до договору № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у сумі 1 000 грн..
31.03.2025 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 31/03/2025, за яким ТОВ «Лінеура Україна» відступив права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». 
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору № 4723970 від 10.06.2024 р. не сплачена і складає 23 322,08 грн., з яких: 3 500 грн. - тіло кредиту, 14 607,08 грн. - нараховані проценти, 3 465 грн. – нараховані проценти за 66 календарних днів, 1 750 грн. – штрафні санкції.
Ухвалою суду від 30.03.2026 р. провадження у справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
06.04.2026 р. через систему «Електронний суд» відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що з позовними вимогами не погоджується частково та вважає їх завищеними та не обґрунтованими. Вказує, що фактично нею було отримано 3 500 грн., однак позивач просить стягнути 23 322,08 грн., що значно перевищує суму отриманих коштів. Окрім того позивачем не надано належних доказів відступлення прав вимог та укладення кредитного договору і обґрунтованого розрахунку заборгованості. Нараховані проценти та штрафні санкції є надмірними та неспівмірними із сумою основного боргу. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення надмірних процентів та штрафних санкцій.
Ухвалою суду від 05.05.2026 р. постановлено витребувати докази у АТ «РАЙФФАЙЗЕН».
02.06.2026 р. на адресу суду від АТ «РАЙФФАЙЗЕН» надійшла витребувана інформація.
Представник позивача ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» до суду не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у встановлений судом строк подала відзив на позовну заяву, будь – яких клопотань про відкладення чи слухання справи за її відсутності не подавала. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом установлено, що 10.06.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», яке є фінансовою установою, та ОСОБА_1 було укладено договір № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 51-55).
Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 1.4.1 Договору № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту сума кредиту (загальний розмір) складає 2 500,00 грн., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка 1,50 % (а.с.51)
Відповідно до п. 2.1. Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Згідно з п. 3.1. Договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”. (а.с.52) .
Відповідач підписала договір електронним підписом шляхом накладення одноразового ідентифікатора 34601 (а.с. 56).
Окрім того відповідач підписала шляхом накладення електронного одноразового ідентифікатора 34601 додаток № 1 до договору № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у якому міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту (а.с. 56 зворот).
11.06.2024 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до договору № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у сумі 1 000 грн.. Усі інші умови договору залишилися незмінними (а.с. 63-64).
Відповідач підписала договір електронним підписом шляхом накладення одноразового ідентифікатора 16893 (а.с. 65 зворот).
Окрім того відповідач підписала шляхом накладення електронного одноразового ідентифікатора 16893 додаток № 1 до договору № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у якому міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту (а.с. 65).
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов?язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 3 500,00 грн., що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» № 20250401-369 від 01.04.2025 р. (а.с. 66) та випискою з банківської картки № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 з якої вбачаться, що 10.06.2024 р. та 11.06.2024 р. відбулося зарахування грошових коштів у сумі 2 500 грн. та 1 000 грн. відповідно, наданою АТ «РАЙФФАЙЗЕН» на виконання вимог ухвали від 05.05.2026 р. (а.с. 97-98).
31.03.2025 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 31/03/2025, за яким ТОВ «Лінеура Україна» відступив права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а.с. 41-45).
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025 р. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до боржників, зокрема і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4723970 (а.с.67-68).
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення в особистий кабінет та SMS-повідомленням відправленим на вказаний у договорі номер телефону (а.с.76).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Виходячи з наведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що відповідачем 10.06.2024 року було укладено в електронній формі договір № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту з ТОВ «Лінеура Україна» на суму кредиту 2 500 грн. та додатковий договір. 
Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер) були використані ТОВ «Лінеура Україна»для укладення договорів від її імені, відповідачем до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталася, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладених договорів. Окрім того відповідач не спростувала того факту, що на мобільний номер НОМЕР_3 не надходили одноразові ідентифікатори та, що вказаний номер їй не належить, зважаючи на те, що вказаний мобільний номер вказала і сама відповідач у відзиві на позовну заяву.
Також суд враховує, що відповідач частково погашала наявну у неї заборгованість, що у свою чергу свідчить про вчинення нею конклюдентних дій на визнання вказаного договору укладеним.
Вказане узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) та у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14-ц.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
У матеріалах справи наявна виписка з банківської картки № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 з якої вбачаться, що 10.06.2024 р. та 11.06.2024 р. відбулося зарахування грошових коштів у сумі 2 500 грн. та 1 000 грн. відповідно, наданою АТ «РАЙФФАЙЗЕН» на виконання вимог ухвали від 05.05.2026 р. (а.с. 97-98).
Таким чином отримання грошових коштів відповідачем підтверджується належними доказами.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Таким чином, можна зробити висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, провадження № 61-13587св20.
На підтвердження переходу права вимоги до позивача представник надав: копію договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025 р., реєстр боржників до договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025 р., у якому міститься прізвище боржника та заборгованість, яка переходить до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та платіжну інструкцію № 6743 від 31.03.2025 р. про оплату згідно з договором факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025 р..
Таким чином перехід права вимоги до позивача відбувся із дотриманням вимог законодавства, окрім того договір факторингу недійсним не визнавався та на даний час не скасований.
Посилання відповідача на відсутність належних доказів переходу права вимоги судом до уваги не беруться та відхиляються, оскільки у повному обсязі спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та згідно з матеріалами справи має заборгованість перед ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», яке є правонаступником кредитодавця, у загальному розмірі 23 322,08 грн..
Згідно з розрахунками заборгованості за договором № 4723970 від 10.06.2024 р. непогашена заборгованість становить 23 322,08 грн., з яких: 3 500 грн. - тіло кредиту, 14 607,08 грн. - нараховані проценти, 3 465 грн. – нараховані проценти за 66 календарних днів, 1 750 грн. – штрафні санкції (а.с. 69-74). 
Окрім того з вказаного розрахунку вбачається, що відповідач частково погашала наявну заборгованість, а саме здійснила платіж у сумі 747,91 грн., що у свою чергу свідчить про вчинення нею конклюдентних дій на визнання договору укладеним.
Відповідно до п. 1.3. договору № 4723970 строк кредитування 360 днів.
З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що проценти за користування грошовими коштами нараховувалися за період з 10.06.2024 р. по 05.06.2025 р..
Суд зазначає, що проценти нараховані відповідно до умов договорів та в межах погодженого строку користування кредитом, а вимоги про стягнення процентів, нарахованих як відповідальність за прострочення відповідно до статті 625 ЦК України, позивачем не заявлялися.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що вона належним чином виконує грошові зобов`язання за кредитним договором.
Враховуючи викладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних позивачем обставин, на час розгляду справи відповідачем на час розгляду справи не надано, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та нараховані проценти за Договором № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.06.2024 р..
Суд відхиляє доводи відповідача, що встановлений кредитним договором розмір відсотків є несправедливим та порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини, якщо вважала умови несправедливими, але натомість погодила їх, підписавши договір без застережень. Крім того, відповідач не скористалася своїм правом на відмову від договору протягом 14 днів, що підтверджує її згоду з усіма умовами.
Щодо стягнення штрафних санкцій у сумі 1 750 грн. суд зазначає наступне.
Як зазначено у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався.
Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Зазначена норма закріплена у пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та є імперативною гарантією захисту права громадян в охоронних правовідносинах (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22).
Матеріалами справи встановлено, що позивач бажає стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 1 750 грн., яка згідно з розрахунком заборгованості нарахована за період з 10.06.2024 р. по 25.10.2024 р..
На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми штрафних санкцій слід відмовити. 
Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. 
Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідач не подавав.
Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Крім того, суд зауважує, що провадження у справі здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у той час представник позивача у судові засідання не з?являвся і у прохальній частині просив здійснювати розгляд за його відсутності, що враховується судом при розподілі витрат на правничу допомогу.
Суд вважає, що зазначена сума адвокатських витрат в сумі 10 000 грн. 00 коп. є неспівмірною зі складністю справи, яка є малозначною, та обсягом наданих адвокатських послуг.
Відтак, суд вважає, що співмірною у цій справі компенсацію вартості виконаної адвокатом роботи - у сумі 6 000 грн., з урахуванням, зокрема, складності справи, ціною позову, частковому задоволенню позовних вимог, обсягу наданих у цьому випадку адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до розгляду та впродовж судового розгляду. Зазначена сума адвокатських витрат є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (82,74% ) в сумі 2 202,98 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково.
Керуючись ст.ст. 16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», код ЄДРПОУ 44559822, заборгованість за Договором № 4723970 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.06.2024 р., у розмірі 21 571 (двадцять одна тисяча п?ятсот сімдесят одна) грн. 08 коп.. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», код ЄДРПОУ 44559822 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 202 (дві тисячі двісті дві) грн. 98 коп.. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», код ЄДРПОУ 44559822, витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп..
У задоволені решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Батовріна