Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/1172/26 
Провадження № 2-а/376/55/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року Сквирський районний суд Київської області у складі: 
головуючого судді – Коваленка О.М. 
за участі секретаря – Таранчук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.11.2025 відповідач виніс постанову № БЦРТЦК/1/867/25 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, з якої вбачається, що ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення повістки від 28.10.2025 №5269950, був оповіщений про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10.11.2025 для проходження медичного огляду, однак не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки. 01.04.2026 відкрито виконавче провадження ВП № 80647580. 02.04.2026 накладено арешт на грошові кошти позивача. 
Позивач стверджує, що йому стало відомо про факт застосування до нього адміністративного стягнення та про існування оскаржуваної постанови лише 02.04.2026, після блокування карткового рахунку Сквирським ВДВС.
У справі відсутня подія адміністративного правопорушення через недоведеність факту належного оповіщення позивача про виклик, відсутні будь-які докази того, що повістка взагалі направлялася позивачу або була йому належним чином вручена.
На підтвердження надсилання повістки позивачу відповідачем не надано розрахункового документа (чеку) від поштового оператора, який би підтверджував факт відправлення рекомендованого листа на адресу позивача; повідомлення про вручення поштового відправлення з особистим підписом позивача; довідки чи відмітки поштового відділення із зазначенням конкретних причин невручення (відмова, відсутність за адресою тощо).
Оскільки позивач не був належним чином повідомлений, юридичний обов`язок щодо явки 10.11.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього об`єктивно не виник.
Просив визнати поважними причини пропуску строку для подання позовної заяви про оскарження постанови № БЦРТЦК/1/867/25 від 28.11.2025 та поновити пропущений строк; визнати протиправною та скасувати постанову № БЦРТЦК/1/867/25 від 28.11.2025 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити; стягнути на його користь понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 17.04.2026 провадження у вказаній справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін.
Від відповідача не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позов та витребуваних копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення. 
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).
Позивач зазначає про те, що копію постанову отримав у Сквирському ВДВС при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження лише 02.04.2026 та 15.04.2026 подав позов до суду.
Беручи до уваги обставини, викладені позивачем на обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови, суд вважає за необхідне визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновити позивачеві строк звернення до адміністративного суду.
Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, дійшов висновку про таке.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.
Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, є військовозобов?язаним і перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковник ОСОБА_2 постановою № БЦРТЦК/1/867/25 від 28.11.2025 притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а саме: ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення повістки від 28.10.2025 №5269950, був оповіщений про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10.11.2025 для проходження медичного огляду, однак не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки. 
Згідно постанови позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП і накладено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.
01.04.2026 відкрито виконавче провадження ВП № 80647580 з виконання постанови № БЦРТЦК/1/867/25 від 28.11.2025.
02.04.2026 постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти позивача. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 235 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 210 КУпАП, віднесено до компетенції Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.
Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оборону України», підприємства, установи та організації усіх форм власності здійснюють згідно із законодавством заходи щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Статтею 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані на вимогу територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, сповістити призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, забезпечити їх своєчасне прибуття за цим викликом, у семиденний строк повідомити відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Стаття 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає, що підприємства, установи і організації зобов`язані забезпечувати своєчасне оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів із подальшою компенсацією витрат за здійснення такого процесу з Державного бюджету України, яка здійснюється не пізніше ніж через місяць після подання відповідного звернення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 131 щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні - рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.
Отже, указаними нормами передбачений обов`язок керівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснювати оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та забезпечувати здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Крім того, у матеріалах справи відсутні, а представником відповідача не надано суду доказу, яким чином позивач повідомлявся про виклик, чи направлялася повістка позивачу на адресу:  АДРЕСА_1 , рекомендованим повідомленням, чи отримав ОСОБА_1 повістку, трекінгом поштового відправлення.
У матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення спроб вручення повістки позивачу шляхом телефонного дзвінку на його мобільний номер або шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК» ф.22а, де додатково проставляється позначка «Повістка ТЦК».
Тому наявні підстави вважати, що позивач не був обізнаний про надходження на його адресу рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідач не довів, що ОСОБА_1 був належним чином оповіщений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10 листопада 2025 року, а саме: направлення йому рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується його прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначені строки.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивача було належним чином оповіщено про виклик до ТЦК, що виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та тягне за собою скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження у справі.
У задоволенні вимоги позивача щодо визнання протиправною постанови № БЦ РТЦК/1/867/25 винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 28.11.2025 слід відмовити, оскільки згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України суд не наділений такими повноваженнями.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 665,60 грн. Отже, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача судовий збір. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 77, 121-122, 139, 246, 268-269, 271, 286 КАС України, суд
ухвалив:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_2 № БЦРТЦК/1/867/25 від 28.11.2025 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , розташовано: АДРЕСА_2 ) на рахунок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665,60 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Коваленко