РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/11067/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Зберун К.Ф. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: представник не прибув, 
відповідача: представник Юхименко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
 	Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Рівненській області	
 	про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -	

В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 23.05.2025 року №9006/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на суму: 1956612 грн. 50 коп., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 1565290 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями – 391322 грн. 50 коп.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не включено до складу податкових зобов`язань суму ПДВ вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що було віднесене до складу податкового кредиту та не використовувалося в господарській діяльності та відсутні на залишках на загальну суму ПДВ 1565290 грн., що призвело до заниження суми податкових зобов`язань, які підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму ПДВ 1565290 грн.
Водночас, представник позивача зауважує, що відповідачем не спростовано, що на підтвердження реальності господарських операцій з купівлі ТМЦ (запасних частин, комплектуючих) контролюючому органу було надано всі документи, які підтверджують використання ТМЦ в господарській діяльності позивача і, відповідно, правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ, які не були враховані відповідачем при проведенні перевірки або взагалі навіть не досліджувалися, незважаючи на те, що цілий масив документів було передано ФОП ОСОБА_1 для аналізу перевіряючим податковим інспекторам відповідача. Додатково представник позивача зауважує, що надані позивачем первинні документи відповідали встановленій формі, містили необхідні реквізити, зокрема, визначенні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996, Положення №88.
Ухвалою суду від 01.07.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної зави протягом десяти днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 16.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 
29 липня 2025 року відповідачем у справі подано відзив на позовну заяву, у якому викладені заперечення відповідача щодо задоволення позову та фактичні обставини проведення документальної планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків ФОП ОСОБА_1 . В обґрунтування заперечень представника відповідача зауважує, що перевіркою встановлено, що надані ФОП ОСОБА_1 акти списання пального не містять жодних відміток, штампів АЗС та підписів операторів, таким чином не підтверджують фак заправки автомобілів на АЗС. Відсутність належних та допустимих даних, у наданих до перевірки актів списання пального, які є підставою для формування сумнівних сум списання пального, тягне за собою як наслідок безпідставність формування їх з боку ФОП ОСОБА_1 .
Також, представник контролюючого органу зауважує, що перевіркою встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 відсутній облік нафтопродуктів, які зберігалися у власному резервуарі за адресою АДРЕСА_1 , позаяк для перевірки не надано наказу щодо призначення матеріально відповідальної особи, товарної книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП, журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою №7-НП, приймальних актів. Отже, для перевірки не надано належних документів, які підтверджують використання у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 дизпалива з власного резервуару, а наявні у ФОП ОСОБА_1 документи не можуть вважатися беззаперечним доказом підтвердження використання платником податків дизельного палива у своїй господарській діяльності, оскільки лише доводять факт придбання такого палива, а не його використання.
Представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову.
Ухвалою суду від 12.11.2025 заяву про зміну предмета позову прийнято до розгляду. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 
З врахуванням заяви про зміну предмета позову, позовні вимоги викладено у наступному вигляді:
1. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення
- від 23.05.2025 року №9006/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на суму: 1956612 грн. 50 коп., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 1565290 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями – 391322 грн. 50 коп.;
- від 23.05.2025 року №9008/1700240523, за яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені, у тому числі з порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 3274178 грн. 98 коп.;
- від 23.05.2025 року №9016/1700240523, за яким збільшено суму податкового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб в сумі 80563,54 грн., з яких – за штрафними (фінансовими санкціями) 40978 грн. 03 коп., пеня – 39585 грн. 51 коп.
- від 23.05.2025 року №9018/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір на суму: 147525 грн. 44 коп., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 126180 грн. 34 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями – 21345 грн. 10 коп.
- від 23.05.2025 року №9018/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір на суму: 147525 грн. 44 коп., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 126180 грн. 34 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями – 21345 грн. 10 коп
- від 23.05.2025 року №9003/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму: 1770305 грн. 16 коп., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 1514164 грн. 01 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями – 256141 грн. 15 коп.
2. Визнати протиправними та скасувати рішення №8655/1700240523 від 19.05.2025 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 310677 грн. 58 грн.
03.12.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву з врахуванням заяви про зміну предмета позову, у якому викладені заперечення відповідача щодо задоволення позову.
10.12.2025 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову у новій редакції, у які позивачем доповнено дві вимоги, а саме про визнання протиправними та скасування: податкової вимоги від 17.06.2025 року №0005293-1303-1700 на суму податкового боргу в розмірі 3 601 286, 06 грн. та податкового повідомлення-рішення форми «ПН» №9009/1700240523 від 23.05.2025, яким визначено суму штрафу у розмірі 326471,27 грн за платежем – податок на додану вартість.
19.12.2025 року представником відповідача через підсистему Електронний Суд ЄСІТС подано клопотання про залишення без розгляду заяви про зміну предмету позову в новій редакції (від 10.12.2025).
07 січня 2026 року представником позивача через підсистему Електронний Суд ЄСІТС подано клопотання про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні.
Клопотання мотивоване тим, що Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що 28.05.2025 року позивачу були вручені усі прийняті податковим органом рішення, що винесені на підставі акту документальної перевірки Позивача 28.04.2025р. № 6699/Ж5/17-00-24-05-18/2535101121 та надав копію поштової квитанції та повідомлення про вручення, однак позивач вважає, що будь-яких доказів про те, що це надіслано було оскаржувані податкові повідомлення-рішення – суду не надано, оскільки подані докази відповідачем таких даних не містять, що зумовило подання запиту позивачем до податкового органу у вересні 2025 року.
Зазначає, що не отримувала 28.05.2025 року копій податкових повідомлень-рішень, інших рішень чи вимог, які були прийняті на підставі акту документальної перевірки Позивача 28.04.2025р. № 6699/Ж5/17-00-24-05-18/2535101121.
В зв`язку з цим, 24.09.2025 року ФОП ОСОБА_1 скерувала запит до ГУ ДПС у Рівненській області про надання усіх рішень, які були прийняті на підставі акту документальної перевірки Позивача 28.04.2025р. № 6699/Ж5/17-00-24-05-18/2535101121.
Відповідачем надано на запит наступні рішення: від 23.04.2025 року №9008/17000240523, №9016/17000240523, №9018/17000240523, №9003/17000240523 рішення від 19.05.2025 року №8655/17000240523, про що свідчить лист відповідача №12270/6/17-00-24-05-07 від 08.10.2025 року, який долучений до клопотання.
Зазначені рішення податкового органу стали предметом оскарження, згідно поданої позивачем заяви про зміну предмету позову від 12.11.2025 року, яка була задоволена судом на стадії підготовчого провадження.
В той же час, позивач вказує, що додані до відзиву відповідача 29.07.2025 року інші податкові повідомлення-рішення не отримувались і помилково не оскаржені ППР форми ПН № 9009/1700240523 від 23.05.2025 року, яким застосовано штрафну санкцію з ПДВ на суму 326 471,27 грн., а також позивачу не надсилалася вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9005/1700240523 по заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 682 031 грн. 15 коп.
Вказано, що не отримувалося позивачем і рішення №8651/1700240523 від 19.05.2025 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені в загальній сумі 13007 грн. 45 коп. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 23.05.2025 року №9015/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору на суму: 5979 грн. 55 коп.
Фактично, про вказані вище рішення позивач дізналася з моменту подання відзиву на позовну заяву – 29.07.2025 року та долучення відповідних додатків до відзиву.
Відповідно до заяви від 07 січня 2025 року представником позивача викладено позовні вимоги у наступному вигляді:
Визнати протиправними та скасувати:
податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 23.05.2025 року №9006/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на суму: 1956612 грн. 50 коп., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 1565290 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями – 391322 грн. 50 коп.;
рішення №8655/1700240523 від 19.05.2025 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 310677 грн. 58 грн.;
податкове повідомлення-рішення форми «С» від 23.05.2025 року №9008/1700240523, за яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені, у тому числі з порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 3274178 грн. 98 коп.;
податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 23.05.2025 року №9016/1700240523, за яким збільшено суму податкового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб в сумі 80563,54 грн., з яких – за штрафними (фінансовими санкціями) 40978 грн. 03 коп., пеня – 39585 грн. 51 коп.
податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 23.05.2025 року №9018/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір на суму: 147525 грн. 44 коп., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 126180 грн. 34 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями – 21345 грн. 10 коп.
податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 23.05.2025 року №9003/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму: 1770305 грн. 16 коп., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 1514164 грн. 01 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями – 256141 грн. 15 коп.
податкове повідомлення-рішення форми «ПН» №9009/1700240523 від 23.05.2025, яким визначено суму штрафу у розмірі 326471,27 грн за платежем – податок на додану вартість;
вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9005/1700240523 по заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 682 031 грн. 15 коп.
рішення №8651/1700240523 від 19.05.2025 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені в загальній сумі 13007 грн. 45 коп. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;
податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 23.05.2025 року №9015/1700240523, за яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору на суму: 5979 грн. 55 коп.
Додатково в клопотанні просив суд подану заяву про зміну предмету позову в редакції від 10.12.2025 року залишити без розгляду.
Ухвалою суду від 15.01.2026 вирішено повернутись до стадії підготовчого провадження в адміністративній справі №460/11067/25 та поновити строк на подання заяви про зміну предмету позову в новій редакції.
Крім того, ухвалою прийнято заяву про зміну предмету позову від 07.01.2026 до розгляду, а подану заяву про зміну предмету позову в редакції від 10.12.2025 року залишити без розгляду.
Ухвалою суду від 04.02.2026 постановленою без виходу судді до нарадчої кімнати вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.
12.05.2026 представником позивача подано додаткові письмові пояснення про використання транспортних засобів в господарській діяльності, а також надав суду документи на підтвердження вказаних обставин та ряд договорів про надання послуг пасажирських перевезень, починаючи з 2016 року. 
Відповідачем подано письмові пояснення, відповідно до яких зауважує, що представником позивача подано до суду документи без опису господарських операцій, на підтвердження яких вони надані. Детального опису господарських операцій в розрізі контрагентів, періодів та витрат, які були здійсненні у зв`язку проведенням такої операції суду теж не наведено в позовній заяві.
Також зауважує, що Книга обліку доходів і витрат не надана як до перевірки, так і до суду.
Щодо витрат на пальне, зауважує, що витрачені паливно-мастильні матеріали списуються на підставі актів списання, які в свою чергу складаються на підставі відомостей або подорожніх листів згідно з фактичною вартістю витраченого пального. Подорожні листи є основним документом, що може підтвердити проїзд транспортного засобу у господарських цілях і, як наслідок, списання паливно-мастильних матеріалів на господарську діяльність. Позовна заява не містить опису господарських операцій в розрізі оформлених за їх наслідками первинних документів, що розкривають суть діяльності та ділову мету.
10.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши наявні матеріали та докази, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами, суд встановив наступне. 
Згідно з підрозділом 10 розділу ХХ, підпункту 102.3.2 пункту 102.3 статті 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI із змінами та доповненнями (далі – ПК України в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з планом-графіком проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2025 рік, відповідно до наказу від 25.03.2025 року №913-п та на підставі направлення №1734/Ж3/17-00-24-05-16 від 07.04.2025р., виданого Головним управлінням ДПС у Рівненській області, заступнику начальника відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_2 , направлення №1733/Ж3/17-00- 24-05-16 від 07.04.2025р., виданого Головним управлінням ДПС у Рівненській області, головному державному інспектору відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_3 , проведена планова документальна виїзна перевірка фінансово– господарської діяльності платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2018р. по 31.12.2023р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2023р. 
Копію наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 25.03.2025 року №913-п про проведення документальної планової виїзної перевірки надіслано засобами поштового зв`язку 25.03.2025р., відповідно до норм п. 77.4 ст. 77 ПК України та вручено платнику податків - фізичній особі ОСОБА_1 28.03.2025р. 
Направлення на перевірку Головного управління ДПС у Рівненській області від 07.04.2025р. №1734/Ж3/17-00-24-05-16, №1733/Ж3/17-00-24-05-16, вручено платнику податків ОСОБА_1 08.04.2025р. під підпис. 
Перевірка проведена за адресою: АДРЕСА_2 , однак, як зазначає позивач, фактично інспектори не були присутні на перевірці, а фактично свої службові обов`язки виконували за місцем знаходження податкового органу.
Згідно з правовою позицією, що висловлена колегією суддів у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18, адміністративне провадження №К/9901/25669/19), оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Встановлене статтями 75-81 ПК України правове регулювання визначає певні обов`язкові умови, за наявності яких перевірка може вважатися такою, що проведена належним чином.
З системного аналізу зазначених норм цього Кодексу випливає, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.
Реалізація зазначених етапів означає, що податкова перевірка відбулася як юридичний факт, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та прийняти відповідне рішення.
Верховний Суд правильно вказав, що «встановлена судами протиправність наслідків перевірки через порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень». І це унеможливлює перехід до суті покладених в основу таких рішень податкових правопорушень, з огляду на що колегія суддів КАС ВС навіть не вдавалася до аналізу решти доводів касаційної скарги.
Тотожні висновки Верховний Суд виклав і в Постанові від 21.04.2021 року у справі №816/501/16.
Таким чином, посилання позивача на ці обставини є слушними та враховуються судом при постановленні рішення.
Платник податків – фізична особа ОСОБА_1 , зареєстрована Костопільською районною державною адміністрацією 16.11.1994р., номер запису про державну реєстрацію 192-Р, код основного виду економічної діяльності: 49.31 – Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення. 
Взято на облік в контролюючому органі 16.11.1994р. за № 1839, станом на 28.04.2025р. перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Рівненській області, зареєстрована платником ПДВ 21.01.2009 р. номер запису в Реєстрі 100160502. 
Фактичне місцезнаходження (місце проживання): 35001, Рівненська область, Рівненський район, м. Костопіль, вул. Сонячна, буд. 53. 
При цьому, суд враховує, що всупереч зазначеному, перевірка проведена за адресою: АДРЕСА_2 , за якою позивач не здійснює господарської діяльності та не має виробничих потужностей. 
Судом встановлено, що фактично відповідно до представлених первинних документів в період з 01.01.2018р. по 31.12.2023р. платник податків - фізична особа ОСОБА_1 здійснювала такі види господарської діяльності: пасажирський наземний транспорт мiського та примiського сполучення, роздрібна торгiвля деталями та приладдям для автотранспортних засобiв, дiяльнiсть ресторанiв, надання послуг мобiльного харчування, дiяльнiсть готелiв. 
За період діяльності з 01.01.2018р. по 31.12.2023р. платник податків - фізична особа ОСОБА_1 здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до ст.177 ПК України. 
Судом також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018-2020рр. та 2022-2023рр., а також розрахунки податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих платником, подані до контролюючого органу своєчасно, у строки передбачені ст.49, п.177.5 ст.177 ПК України.
Позивачем здійснювались пасажирські перевезення автомобільним транспортом, роздрiбна торгiвля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, дiяльнiсть ресторанiв, надання послуг мобiльного харчування, дiяльнiсть готелiв i подiбних засобiв тимчасового розмiщування. 
Транспортування, навантаження та розвантаження ТМЦ здійснювалося власним вантажним транспортом ФОП ОСОБА_1 та його найманими працівниками або постачальниками товарів. 
Відповідачем вказувалося, що під час перевірки, платнику податків ОСОБА_1 вручено запит про надання документів №1 від 08.04.2025р., з проханням надати до перевірки документи, в тому числі Книгу обліку доходів і витрат.
Постановою Верховного Суду від 29 липня 2021 року по справі №320/7159/19 було передбачено, що законною вважається лише та перевірка, перед призначенням якої (за відповідних підстав, передбачених ст. 78 ПК України), платнику податків надсилався запит, із врахуванням передбачених законом вимог до нього, на який не було надано відповіді. Однак недотримання контролюючим органом при направленні запиту обов`язкових вимог, які передбачені пунктом 73.3 статті 73 ПК України, звільняє платника податків від обов`язку надавати відповідь на нього.
Позивач вказує, що для проведення перевірки було надано усі необхідні первинні документи, які вимагалися працівниками податкового органу, однак «ящики з документами» за повідомленням позивача навіть не розкривалися та не досліджувався вміст наданих позивачем первинних документів.
Згідно поданих декларацій про майновий стан і доходи Позивач отримала дохід: 
- у 2018 році - 1366009,00 грн; 
- у 2019 році – 1946496,03 грн; 
- у 2020 році – 1376605,00 грн; 
- у 2021 році – 2532955,00 грн; 
- у 2022 році – 2082949,00 грн; 
- у 2023 році - 3407405,27 грн. 
При цьому до складу витрат віднесено: 
- у 2018 році - 1321009,00 грн; 
- у 2019 році – 1896420,03 грн; 
- у 2020 році – 1333267,00 грн; 
- у 2021 році – 2460455,00 грн; 
- у 2022 році – 2004349,00 грн; 
- у 2023 році - 3327001,00 грн.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 та п. 177.4 ст. 177 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Відповідно до пп.177.2 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи – підприємця. 
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Cписання палива і мастильних матеріалів здійснюється, виходячи з даних про пробіг автомобіля та норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті. 
Потреби у пально-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами передбачено нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.98 р. № 43 (із змінами та доповненнями) (втратив чинність 02.11.2023р.). 
Відповідач вказував, що про використання цих Норм слід зазначити в наказі про організацію бух обліку. Крім того, в окремому додатку до наказу доцільно прописати, які саме норми витрат пально-мастильних матеріалів застосовуються. 
ФОП ОСОБА_1 надано акти списання пального, які містять усі необхідні реквізити, які підтверджують факт використання пального та заправку автомобілів на АЗС.
Наявність належних та допустимих даних, у наданих до перевірки актів списання пального, а також наданих таких документів до заяви на зміну предмету позову від 12.11.2025 року, які є підставою для формування сум списання пального з боку ФОП ОСОБА_1 . 
Інформація в актах списання пального є достатньою для цілей врахування в обліку, як юридично значимих документів. 
Висновок податкового органу про те, що саме ж по собі відображення певних відомостей у цих листах, не є достатньою підставою для визнання правильності списання ПММ ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованим та не підтверджується належними та допустимими доказами з боку відповідача.
Отже, надані для перевірки актів списання пального, свідчить про виконання ФОП ОСОБА_1 свого податкового обов`язку, визначеного п. 36.1 ст 36, п.44.1 ст. 44 ПК України, зокрема в частині визначення податкового кредиту, на підставі належним чином складених первинних документів. 
Позивач також в перевіряємому періоді здійснювала придбання нафтопродуктів з використанням скреч-карток, талонів, паливних карт. 
Після отримання скреч-карток, талонів, паливних карт, фізична особа-підприємець має вести облік їх руху. 
При цьому необхідно фіксувати дані про кількість отриманих, виданих або повернутих скреч-карток, талонів, паливних карт. 
Відомості з обліку скреч-карток, талонів, паливних карт мають містити дані про марку ПММ, дані про матеріально-відповідальну особу, залишки скреч-карт, талонів на початок та кінець звітного місяця, кількість отриманих протягом місяця талонів та їх номінал, підпис водіїв про отримання скреч-карток, талонів, паливних карт. 
Факт використання скреч-карток, талонів, паливних карт підтверджується чеками РРО, отриманими водієм на АЗС. 
На підставі подорожніх листів, звіту матеріально-відповідальної особи про використання скреч-карток, талонів, паливних карт та чеків РРО проводиться списання використаного пального за скреч-картками, талонами, паливними картами. 
Так, згідно з абзацами першим, другим пункту 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1442 (далі - Правила №1442), розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. 
Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. 
У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків. 
Особливості порядку продажу нафтопродуктів за готівку та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) встановлюються інструкцією, яка затверджується спільним наказом Міненерговугілля, Мінекономрозвитку, Мінінфраструктури. 
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 (далі - Інструкція) відпуск нафтопродуктів через АЗС може здійснюватися за готівку (пункт 10.3.1), за відомостями (за безготівковими розрахунками на підставі договорів між підприємством і споживачем) (пункт 10.3.2), за талонами (пункт 10.3.3), за платіжними картками (пункт 10.3.4). 
Відповідно до пункту 34 Правил №1442 автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться операторами АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки. 
Порядок здійснення розрахункових операцій, зокрема у сфері торгівлі, визначений нормами Закону України «Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР (з наступними змінами і доповненнями, далі - Закон № 265/95-ВР), згідно з пунктами 1, 2 статті 3 якого суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції. 
Для реєстрації розрахункових операцій на АЗС в Державному реєстрі реєстраторів розрахункових операцій зареєстровані спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати, які забезпечують реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів. 
Відпуск нафтопродуктів операторами АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки без проведення реєстрації операції з відпуску технічно виключається. Враховуючи вимоги наведених нормативно-правових актів, допустимими доказами операцій з відпуску (продажу) пального на АЗС є розрахункові документи, роздруковані реєстратором розрахункових операцій. 
ФОП ОСОБА_1 надано для перевірки чеки, що підтверджують здійснення розрахункових операцій на АЗС за перевіряємий період. 
Водночас, більшість придбаних за перевіряємий період паливномастильних матеріалів, відповідно до наданих первинних документів перелік яких наведено в Додатку № 2 до акта перевірки, доставлялася постачальниками за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 . 
Судом встановлено, що позивачем вівся облік нафтопродуктів, які зберігалися у власному резервуарі за адресою АДРЕСА_1 , оскільки наявний наказ щодо призначення матеріально відповідальної особи, товарної книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП, журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою №7-НП, приймальних актів.
ФОП ОСОБА_1 надано суду документи щодо затверджених норм витрат мастильних матеріалів та акти списання ПММ, в яких серед іншого також зазначена інформація про проходження ТО та фактичний пробіг автомобіля. 
Отже, висновок податкового органу про те, що до перевірки не надано належних документів, які підтверджують використання у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 дизпалива з власного резервуару, оскільки наявні у ФОП ОСОБА_1 первинні документи вважаються беззаперечним доказом підтвердження використання платником податків дизельного палива у своїй господарській діяльності і доводять не лише факт придбання такого палива, а й використання. 
Слід зазначити, що основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є пасажирський наземний транспорт мiського та примiського сполучення, який передбачає використання паливно-мастильних матеріалів, дизпалива у значних об`ємах через використання пасажирських маршрутних автобусів, відтак твердження податкового органу про сумнівну та непідтверджену первинними документами купівлю-продаж та використання пального є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.
Суд також зауважує, що Фізична особа-платник податків ОСОБА_1 надано як для перевірки так і суду відомості дефектних актів на ремонт транспортних засобів з відображенням інформації про виявлені несправності транспортних засобів, деталі, що підлягають заміні, необхідні для цього запчастини, види ремонтних робіт та строки їх виконання, наказ про призначення матеріально відповідальної особи, даних обліку запасних частин в кількісно-сумарному виразі, документів, які відображають рух запчастин зі складу, актів списання запчастин, тощо. 
В акті перевірки перевірки від 28.04.2025 року №6699/Ж5/17-00-24-05-18/ НОМЕР_1 натомість посадовими особами відповідача вказано, що ОСОБА_1 не надано до перевірки дефектних актів на ремонт транспортних засобів, наказу про призначення матеріально відповідальної особи, даних обліку запасних частин в кількісно-сумарному виразі, документів, які відображають рух запчастин зі складу, актів списання запчастин і тд.
З огляду на вказані обставини, суд зауважує, що ФОП ОСОБА_1 надано для перевірки та суду документи, що підтверджують використання товарно-матеріальних цінностей, а саме запчастин у господарській діяльності, судом встановлено зв`язок понесених ФОП ОСОБА_1 витрат на придбання запчастин з отриманням доходу від підприємницької діяльності. 
У ФОП ОСОБА_1 наявний складський облік, картки обліку шин та акумуляторів, за період що підлягав перевірці.
Правові, організаційні та економічні засади у сфері поводження з хімічними джерелами струму встановлено Законом України «Про хімічні джерела струму» від 23.02.2006 № 3503-IV (далі – Закон №3503). 
У ст. 2 Закону №3503 зазначено: до хімічних джерел струму відносять джерела електричної енергії, яка виробляється шляхом перетворення хімічної енергії в електричну, що складаються з одного чи декількох неперезаряджувальних первинних елементів або перезаряджувальних вторинних елементів (акумуляторів), у тому числі інтегрованих у вироби промислового чи побутового призначення.
Споживачами хімічних джерел струму є юридичні або фізичні особи, які використовують їх або вироби з інтегрованими хімічними джерелами струму.
Відповідно до ст. 17 Закону № 3503 юридичні та фізичні особи (суб`єкти підприємницької діяльності), які використовують хімічні джерела струму, зокрема, зобов`язані: здійснювати облік придбання та експлуатації хімічних джерел струму, обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію; надавати в установленому порядку інформацію щодо обсягів придбання та експлуатації нових хімічних джерел струму, обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію.
Згідно ст. 17 Закону №3503 Порядок обліку придбання, експлуатації хімічних джерел струму, накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію та надання інформації визначаються Кабінетом Міністрів України. Суд констатує, що діючого порядку Кабінет Міністрів України не прийняв та не затвердив.
Придбані шини обліковують за первісною вартістю на субрахунку 207 до моменту їх фактичного списання. 
Тобто, в момент придбання шини відображають по дебету субрахунку 207 (207/11). Якщо для шин передбачена детальна аналітика, то їх встановлення на автомобіль відображають кореспонденцією Дт 207/12 Кт 207/11. 
Якщо ж шина більше не приносить підприємству економічних вигід за своїм прямим призначенням, компанія може списати її вартість на витрати: Дт 23, 91, 92, 93, 949 (залежно від мети використання автівки) Кт 207 (207/12).
ФОП ОСОБА_1 здійснювалося списання шин та віднесення їх до витрат відразу після їх встанволення на авто. При чому йдеться саме про перше встановлення шин на автівку. 
Тобто, як тільки шини передаються в експлуатацію, їх вартість відразу прямує на витрати. Надалі шини обліковуються лише в оперативному кількісному обліку. 
Інакше кажучи, при поверненні шини на склад (приміром, у разі сезонної заміни), її не оприбутковують у вартісному вираженні на субрахунок 207.
Аналогічно не буде жодних бухгалтерських записів при списанні зношених шин. Адже вартість таких шин вже потрапила до витрат у періоді їх першого встановлення на транспортний засіб.
Даних обставин відповідач не врахував при проведенні перевірки та не відобразив у акті перевірки перевірки від 28.04.2025 року №6699/Ж5/17-00-24-05-18/ НОМЕР_1 .
Суд вважає, що позивачем повністю доведено первинними документами факт використання у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 придбаних запчастин, а наявні у ОСОБА_1 документи вважаються беззаперечним доказом підтвердження використання платником податків таких товарів у своїй господарській діяльності, оскільки не лише доводять факт придбання таких товарів, а і їх використання. 
Перевіркою також встановлено порушення пп.189.1 ст.189, пп. «г» п.198.5 ст.198 ПК України, ФОП ОСОБА_1 не включено до складу податкових зобов`язань вартість ТМЦ/ПММ/запчастин, які віднесені до складу податкового кредиту та не використовувались в господарській діяльності та відсутні на залишках на суму ПДВ 1163709 грн. по вище вказаних придбаних ТМЦ, в т.ч. 
за січень 2018р. – 18468 грн., лютий 2018р. – 1394 грн., березень 2018р. – 5274грн., квітень 2018р. – 21608 грн., травень 2018р. – 7041 грн., червень 2018р. – 2102грн., липень 2018р. – 2490грн., серпень 2018р. – 1021грн., вересень 2018р. – 10321грн., жовтень 2018р. – 280грн., листопад 2018р. – 6487грн., грудень 2018р. – 16228грн.,
за січень 2019р. – 3348грн., лютий 2019р. – 782грн., березень 2019р. – 7762грн., квітень 2019р. – 4094грн., травень 2019р. – 11855грн., червень 2019р. – 9856грн., липень 2019р. – 10976грн., серпень 2019р. – 9137грн., вересень 2019р. – 10789грн., жовтень 2019р. – 13952грн., листопад 2019р. – 18007грн., грудень 2019р. – 22977грн., 
за січень 2020р. – 12881грн., лютий 2020р. – 22120грн., березень 2020р. – 22145грн., квітень 2020р. – 14905грн., вересень 2020р. – 9970грн., жовтень 2020р. – 213682грн., листопад 2020р. – 11410грн., грудень 2020р. – 11759грн., 
за січень 2021р. – 12668грн., лютий 2021р. – 14233грн., березень 2021р. – 15587грн., квітень 2021р. – 15298грн., травень 2021р. – 9528грн., червень 2021р. – 16520грн., липень 2021р. – 14434грн., серпень 2021р. – 14668грн., вересень 2021р. – 17659грн., жовтень 2021р. – 20630грн., листопад 2021р. – 16752грн., грудень 2021р. – 14762грн., 
за січень 2022р. – 24574грн., лютий 2022р. – 8198грн., березень 2022р. – 5887грн., квітень 2022р. – 10647грн., травень 2022р. – 13625грн., червень 2022р. – 16508грн., липень 2022р. – 11397грн., серпень 2022р. – 17715грн., вересень 2022р. – 15439грн., жовтень 2022р. – 13962грн., листопад 2022р. – 11367грн., грудень 2022р. – 38748грн., 
за січень 2023р. – 22019грн., лютий 2023р. – 10938грн., березень 2023р. – 18907грн., квітень 2023р. – 25277грн., травень 2023р. – 18681грн., червень 2023р. – 33418грн., липень 2023р. – 18722грн., серпень 2023р. – 16517грн., вересень 2023р. – 19240грн., жовтень 2023р. – 20419грн., листопад 2023р. – 36045грн., грудень 2023р. – 17602грн. 
Право на нарахування ПДВ та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість. 
Відповідно до п.187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: 
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; 
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. 
В ході проведеної перевірки податкові зобов`язання по ПДВ визначено на підставі первинних документів, Єдиного реєстру податкових накладних та банківських виписок. 
Відповідно до п.187.7 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом. 
Основним критерієм достовірності використання в господарській діяльності товарів, робіт, послуг, тощо є можливість, на підставі наявних документів, зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та безпосередньо пов`язані з провадженням господарської діяльності. 
Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: 
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; 
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); 
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; 
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). 
Податковим кодексом України не встановлено залежність нарахування податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України у разі використання придбаних товарів/послуг у операціях, передбачених цим пунктом, від факту формування податкового кредиту за операціями з придбання таких товарів/послуг на підставі зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН) податкових накладних (крім товарів/послуг, придбаних або виготовлених до 01 липня 2015 року).
Податкові зобов`язання відповідно до п.198.5 ст.198 по товарам/послугам, які були придбані/виготовлені після 01 липня 2015 року з ПДВ нараховуються платником податку в звітному (податковому) періоді, в якому постачальником таких товарів/ послуг, необоротних активів зареєстровано в ЄРПН відповідну податкову накладну, тобто у тому звітному періоді, в якому у покупця таких товарів/послуг виникли підстави для включення сум ПДВ, сплачених при їх придбанні, до складу податкового кредиту. 
Отже, у разі придбання товарів/послуг, які не використовувалися в господарській діяльності, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України. 
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, зокрема, для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 ПК України, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, зокрема, для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені. 
Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України, платники податку в разі здійснення постачання товарів/ послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг. 
Відповідач вважав, що перевіркою дотримання строків реєстрації податкових накладних з податку на додану вартість встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 ПК України, оскільки платником податків ОСОБА_1 не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 ПК України на загальну суму обсягу постачання (без ПДВ) 5874823,21 грн., в т.ч. 
за січень 2018р. – 92337,64грн., лютий 2018р. – 6970,96 грн., березень 2018р. – 26368,09 грн., квітень 2018р. – 108038,99 грн., травень 2018р. – 35204,38 грн., червень 2018р. – 10508,58грн., липень 2018р. – 12451,11грн., серпень 2018р. – 5102,89грн., вересень 2018р. – 51604,77грн., жовтень 2018р. – 1400,17грн., листопад 2018р. – 32433,23грн., грудень 2018р. – 81138,26грн., 
за січень 2019р. – 16739,08грн., лютий 2019р. – 3909,07грн., березень 2019р. – 38811,92грн., квітень 2019р. – 20471,54грн., травень 2019р. – 59276,39грн., червень 2019р. – 49279,04грн., липень 2019р. – 54877,71грн., серпень 2019р. – 45685,33грн., вересень 2019р. – 53947,4грн., жовтень 2019р. – 69759,46грн., листопад 2019р. – 90033,57грн., грудень 2019р. – 114886,05грн., 
за січень 2020р. – 64404,57грн., лютий 2020р. – 110599,36грн., березень 2020р. – 110727,08грн., квітень 2020р. – 74523,48грн., вересень 2020р. – 49849,77грн., жовтень 2020р. – 1068411,3грн., листопад 2020р. – 57049,33грн., грудень 2020р. – 58794,81грн., 
за січень 2021р. – 63342,39грн., лютий 2021р. – 71163,67грн., березень 2021р. – 77934,52грн., квітень 2021р. – 76488,26грн., травень 2021р. – 47641,24грн., червень 2021р. – 82599,29грн., липень 2021р. – 72171,96грн., серпень 2021р. – 73339,16грн., вересень 2021р. – 88296,7грн., жовтень 2021р. – 103150,5грн., листопад 2021р. – 83758,89грн., грудень 2021р. – 73808,74грн., 
за січень 2022р. – 122869,06грн., лютий 2022р. – 40991,63грн., березень 2022р. – 29435,05грн., квітень 2022р. – 53233,84грн., травень 2022р. – 92189,14грн., червень 2022р. – 114754,31грн., липень 2022р. – 56987,06грн., серпень 2022р. – 88572,82грн., вересень 2022р. – 77196,78грн., жовтень 2022р. – 69807,71грн., листопад 2022р. – 56832,78грн., грудень 2022р. – 193738,77грн., 
за січень 2023р. – 110095,31грн., лютий 2023р. – 54688,84грн., березень 2023р. – 94534,45грн., квітень 2023р. – 126385,9грн., травень 2023р. – 93404,52грн., червень 2023р. – 167089,22грн., липень 2023р. – 93612,37грн., серпень 2023р. – 82584,69грн., вересень 2023р. – 96199,93грн., жовтень 2023р. – 102093,5грн., листопад 2023р. – 180224,24грн., грудень 2023р. – 88010,6грн. 
Також, перевіркою дотримання строків реєстрації податкових накладних з податку на додану вартість встановлено, що платником податків ОСОБА_1 не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні при здійсненні постачання товарів, база оподаткування яких, визначена відповідно до п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188 ПК України на загальну суму ПДВ 401581 грн., в т.ч. за грудень 2018р. – 113348 грн., грудень 2019р. – 174405 грн., грудень 2022р. – 61780 грн., грудень 2023р. – 52048 грн., чим порушено п. 201.4 ст. 201 ПК України. 
Крім того, відповідач вказав у відзиві, що перевіркою встановлено порушення пп. 14.1.191, п. 14.1 ст. 14, п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, платником податків – фізичною особою ОСОБА_1 не включено до складу податкових зобов`язань суми ПДВ по зареєстрованих податкових накладних (які складені на операції з постачання ТМЦ (робіт, послуг) на суму ПДВ 30510 грн., в т.ч. за липень 2018р. – 8462 грн., липень 2021р. – 53 грн., вересень 2021р. – 300 грн., грудень 2021р. – 14722 грн., лютий 2022р. – 1806грн., листопад 2022р. – 167грн., жовтень 2023р. – 5000грн. 
Відповідно до поданих ФОП ОСОБА_1 декларацій про майновий стан та доходи, сума задекларованого доходу за 2018р. становить 1366009,00грн, за 2019р. - 1946496,03 грн, за 2022р. - 2082949грн та за 2023р - 3407405,27грн. 
Суд, дослідивши подані сторонами докази, встановив, що не встановлено розбіжність між сумою задекларованого доходу та обсягом постачання за ставкою ПДВ 20%, що, на думку податкового органу, призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 401581 грн., в т.ч. за грудень 2018р. – 113348 грн., грудень 2019р. – 174405 грн., грудень 2022р. – 61780 грн., грудень 2023р. – 52048 грн. 
Згідно з п. 198.3 ст. 198 вказаного Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 вказаного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абз. 1 та 2 п. 201.10 ст. 201 вказаного Кодексу при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Тобто, з фактом реєстрації контрагентом (продавцем товарів/послуг) податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у позивача виникло право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, визначені ст. 44 ПК України, відповідно до п. п. 44.1 та 44.2 якої, для цілей оподатковування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначено, що 
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначений ч. 2 ст. 9 цього Закону.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, яке містить аналогічні норми.
Наявність договірних відносин між позивачем та контрагентами, відповідачем не заперечується та не є спірним питанням цієї справи. 
Як вже зазначалося вище, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність являє собою бухгалтерську звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.
У постанові Верховного Суду від 19.02.2019 року у справі 826/2958/14 вказано, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин як неможливість здійснення платником податку операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, здійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Відповідачем не спростовано, що на підтвердження реальності господарських операцій з купівлі ТМЦ (запасних частин, комплектуючих) контролюючому органу було надано всі документи,, які підтверджують використання ТМЦ в господарській діяльності позивача і, відповідно, правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ.
Аналіз досліджених при проведенні перевірки відповідачем документів, які надані були позивачем очевидно свідчить про те, що надані первинні документи відповідають встановленій формі, містять необхідні реквізити, зокрема, визначенні ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996, Положення № 88, будь-які доводи відповідача в Акті перевірки, які б спростовували останні, і, відповідно, дійсність господарських операцій між позивачем та контрагентами про купівлю ТМЦ – відсутні та додатково підтверджують їх здійснення.
Доказів які спростовували б реальність здійснення господарських операцій, з урахуванням специфіки останніх, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо, або на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов`язань третіх осіб матеріали перевірки також не містять.
Недоліків щодо складання поданих позивачем первинних документів відповідачем також не встановлено.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, так само як помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (Ухвала ВАСУ від 20.01.2015 року № К/800/15312/13).
Першочергово зазначаємо, що певне недотримання/порушення податкового законодавства контрагентом позивача не створює для позивача жодного обов`язку чи відповідальності. Законодавством України, зокрема Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов`язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником/надавачем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, подання звітності, сплати податків до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника. Не передбачено а ні право, а ні зобов`язання будь-якої із сторін правочину здійснювати контроль щодо показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності, що подана іншою стороною правочину. При цьому відповідно до законодавства кожний платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.
Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, відповідно до якого до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник. Притягнення ж до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та вимогам законодавства.
В рішеннях Європейського суду з прав людини, що прийняті в справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03), Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв`язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами. Зокрема, зазначено, що платник податку на додану вартість не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо такий платник не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Аналогічна правова позиція щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності платника податків наведена також зокрема в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі №816/809/17.
Відповідачем також вказувалося, що у ФОП ОСОБА_1 відсутні документи, що підтверджують витрати на оплату праці, а саме не надано відомості на виплату заробітної плати готівковими коштами чи банківські виписки, що підтверджують виплату заробітної плати на суму 3781258,56грн в т.ч. за 2018р. - 483490,01 грн., за 2019р. - 1080872,66 грн., за 2020р. - 441904 грн., за 2021р. - 733958,33 грн., за 2022р. - 670626,38 грн., за 2023р. - 370407,18 грн., чим порушено пп. 174.4.2 п.177.4 ст.177 ПК України.
Відповідно до інформації з ІС «Податковий блок» - ФОП ОСОБА_1 в період перебування на загальній системі оподаткування з 01.01.2018р. по 31.12.2023р., нараховано та сплачено наступні податки та збори, які відносяться до витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату відповідно до додатка Ф2 податкових декларацій про майновий стан і доходи: - ПДФО з найманих працівників в сумі 681774,50 грн., в т.ч. в 2018р. – 139912,27грн., в 2019 р. – 210125,00 грн., в 2020 р. – 95123,00 грн., в 2021р. – 34857,22 грн., в 2022р. – 17504,26 грн., в 2023р. – 184252,75грн.; - військовий збір з найманих працівників в сумі 63527,08 грн., в т.ч. в 2018р. – 12221,72грн., в 2019р. – 19310,00 грн., в 2020 р. – 10160,00 грн., в 2021р. – 3930,34 грн., в 2022р. – 6150,36 грн., в 2023р. – 11754,66грн.; - ЄСВ самозайнятої особи як роботодавця (в т.ч. за цивільно-правовими договорами) в сумі 1089586,52 грн., в т.ч. в 2018р. – 190745,00грн., в 2019р. – 288775,00 грн., в 2020 р. – 168001,00 грн., в 2021р. – 114388,11 грн., в 2022р. – 151640,00 грн., в 2023р. – 176037,41грн. 
На думку суду, відповідач безпідставно прийшов до висновку про визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, де, як вважає відповідач, встановлено завищення валових витрат на загальну суму 8412022,21 грн., в т.ч. за 2018р. – 760736,59 грн., за 2019р. – 1080872,66 грн., за 2020р. – 784065,49 грн., за 2021р. – 1935931,14 грн., за 2022р. – 1399391,59 грн., за 2023р. – 2451024,74 грн., що є порушенням п.177.4 ст.177 ПК України. 
Відповідно при визначенні правильності визначення чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податкових деклараціях про майновий стан і доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, відповідачем встановлено його заниження на загальну суму 8412022,21 грн., в т.ч. за 2018р. – 760736,59 грн., за 2019р. – 1080872,66 грн., за 2020р. – 784065,49 грн., за 2021р. – 1935931,14 грн., за 2022р. – 1399391,59 грн., за 2023р. – 2451024,74 грн., чим порушено вимоги п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України. 
Дана розбіжність виникла в результаті завищення вартості документально підтверджених витрат, однак не доведених податковим органом.
Відповідно до наведеної вище інформації протиправно було встановлено, що платник податків ОСОБА_1 , внаслідок завищення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, відповідно до додатка Ф2 податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018-2023рр., допустила заниження чистого оподатковуваного доходу, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 514 164,01 грн., в т.ч. за 2018р. – 136 932,59 грн., за 2019р. – 194 557,08 грн., за 2020р. – 141 131,79 грн., за 2021р. – 348467,61грн., за 2022р. – 251 890,49 грн., за 2023р. – 441 184,45 грн., чим порушено п. 164.1 ст. 164, п. 177.1, п. 177.2, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України. 
Водночас, вказані вище обставини спростовані позивачем та наданими суду доказами, які суд вважає повністю доведеними.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. 
Відповідно до положень п.177.3 ст.177 ПК України, передбачено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). 
Так, згідно з п. 177.4. ПК України до переліку витрат підприємця, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: 
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; 
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; 
177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; 
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до п.п. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: 
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; 
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; 
-витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України; 
- документально не підтверджені витрати. 
Підпунктом 177.4.6. пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено, що підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. 
При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту). 
Таким чином, перевіркою правильності визначення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету фізичною особою – платником податків ОСОБА_1 , з огляду на вищенаведені обставини, необґрунтовано встановлено заниження суми податку, що підлягає сплаті на загальну суму 1 514 164,01 грн., в т.ч. за 2018р. – 136 932,59 грн., за 2019р. – 194 557,08 грн., за 2020р. – 141 131,79 грн., за 2021р. – 348467,61грн., за 2022р. – 251 890,49 грн., за 2023р. – 441 184,45 грн.
Перевіркою повноти сплати та дотримання встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб, утриманого із заробітної плати працівників встановлено порушення: пп.14.1.180, пп.14.1.156, п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п. 87.9 ст. 87, пп.162.1.3 п.162.1 ст.162,п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та п. ”а” п.176.2 ст.176 ПК України, за якими встановлено: неподання податковим агентом – ФОП ОСОБА_1 платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 ПК України, а саме: 30.11.2019 – 2179,71 грн, 30.12.2019 – 2432,92 грн, 30.01.2020 – 3615,12 грн, 30.05.2022 – 13366,50 грн, 30.06.2022 – 13333,57 грн, 30.07.2022 – 13403,05 грн, 30.08.2022 – 7783,40 грн, 30.09.2022 – 7910,57 грн, 30.10.2022 – 7568,7 грн, 30.11.2022 – 5527,89 грн,30.12.2022 – 5527,89 грн, 30.01.2023 – 5253,84 грн, 02.03.2023 – 7052,58 грн, 30.03.2023 – 7233,64 грн, 30.04.2023 – 6981,26 грн, 30.05.2023 – 4914,09 грн, 30.06.2023 – 6955,05 грн, 30.07.2023 – 8528,00 грн, 30.08.2023 – 9224,82 грн, 30.09.2023 – 6852,14 грн, 30.10.2023 – 5484,43 грн, 30.11.2023 – 7597,44 грн, 30.12.2023 – 5185,44 грн. 
Однак, згідно банківських виписок, наданих до перевірки, на кожну дату, коли здійснювалась виплата заробітної плати, підтверджено сплату податку на доходи фізичних осіб, утриманих із заробітної плати працівників.
Таким чином, податковий агент дотримався вимог пп.14.1.180, пп.14.1.156, п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п. 87.9 ст. 87, пп.162.1.3 п.162.1 ст.162,п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та п. ”а” п.176.2 ст.176 ПК України
Перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податкових деклараціях про майновий стан і доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, встановлено його заниження на загальну суму 8412022,21 грн., в т.ч. за 2018р. – 760736,59 грн., за 2019р. – 1080872,66 грн., за 2020р. – 784065,49 грн., за 2021р. – 1935931,14 грн., за 2022р. – 1399391,59 грн., за 2023р. – 2451024,74 грн., чим порушено, на думку відповідача, вимоги п.164.1 ст. 164, п. 177.2, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України. 
Дана розбіжність, як вважає відповідач, виникла на підставі порушень, викладених в пп.2.1.2 розділу 2 даного акта, внаслідок завищення вартості документально підтверджених витрат відображених у додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018-2019рр. та 2023р.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464- VI (із змінами та доповненнями) визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 -1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. 
При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Пунктом 3 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464- VI (із змінами та доповненнями) передбачено: нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. 
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464- VI (із змінами та доповненнями): єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. 
Враховуючи вищевикладене, та підсумовуючи попереднє обґрунтування позиції позивача та відповідача, суд встановив, що відповідно до п .2 ч. 1, п. 3 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (із змінами та доповненнями), податковим органом протиправно встановлено заниження суми зобов`язань по єдиному внеску на 682031,15 грн., в т.ч. за 2018р. – 137530,8 грн., за 2019р. – 154234,08 грн., за 2020р. – 126926,27 грн., за 2021р. – 223300 грн., за 2022р. – 40040,00 грн., що є підставою для визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9005/1700240523 по заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 682 031 грн. 15 коп.
Згідно даних перевірки, чистий оподатковуваний дохід платника податків ОСОБА_1 за 2018р. становить 805736,59 грн., за 2019р. – 1130948,66 грн., за 2020р. – 827403,49 грн., за 2021р. – 2008431,14грн., за 2022р. – 1477991,59 грн., за 2023р. – 2531429,01 грн.
Враховуючи вищевикладене, та оскільки судом попередньо дії податкового органу визнавалися неправомірними щодо завищення позивачу податкових зобов`язань на підставі проведеної перевірки та акту перевірки перевірки від 28.04.2025 року №6699/Ж5/17-00-24-05-18/2535101121, податковим органом протиправно встановлено заниження військового збору на загальну суму 126180,34 грн., в тому числі за 2018р. - 11411,05 грн., за 2019р. – 16213,09 грн., за 2020р. – 11760,98 грн., за 2021р. – 29038,97грн., за 2022р. – 20990,87 грн., за 2023р. – 36765,38 грн.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
За таких підстав суд вказує на необхідність задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем до позову додано платіжне доручення №1627 від 03.07.2025 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальному розмірі 12522,32 грн.
Таким чином враховуючи задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 12522,32 грн. з Головного управління ДПС у Рівненській області.
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати:
-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «Р» від 23.05.2025 року №9006/1700240523, 
-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №8655/1700240523 від 19.05.2025 року;
-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «С» від 23.05.2025 року №9008/1700240523;
-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «Д» від 23.05.2025 року №9016/1700240523. 
-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «Р» від 23.05.2025 року №9018/1700240523.
-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «Р» від 23.05.2025 року №9003/1700240523.
-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «ПН» №9009/1700240523 від 23.05.2025;
-вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Рівненській області №Ф-9005/1700240523 по заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 682 031 грн. 15 коп.
-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №8651/1700240523 від 19.05.2025 року;
-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «Д» від 23.05.2025 року №9015/1700240523.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 За рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 522,32 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166) 

Повний текст рішення складений 17 червня 2026 року

Суддя       В.В. Щербаков