Дата документу 25.06.2026
Справа № 501/4545/24
2/501/556/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді – Пушкарського Д.В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Карпової Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чорноморського міського суду Одеської області матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту та страхування №D44.00301.005967149 від 19.11.2019, що складається: з заборгованості за основним боргом у розмірі 18777,23 грн.; з заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 13230,07 грн.; з заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 22260,00 грн.
Позов обґрунтовує тим, що 19.11.2019 між ТОВ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №D44.00301.005967149.
Відповідно до умов договору, ТОВ «Ідея Банк» відкриває рахунок та надає позичальнику кредит, а позичальник ОСОБА_1 отримує його на наступних умовах: тип кредиту – Смарт; сума кредиту - 20000 грн.; процентна ставка – змінювана, становить 20%; кредит надається строком на 60 місяців, до 19.11.2024 року.
Під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 Додатку № 1 «як інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів Банку. Тарифи Банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті Банку (пункти 1.1.-1.6 Договору).
Пунктом 1.8 Договору визначено, що змінювана процента ставка, згідно п.1.3 договору визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу Банку в розмірі 10,5% (а.с.5).
Зазначає, що позичальником було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.6). 
Згідно п. 4 кредитного договору, сторони дійшли, що Додаток № 1 до договору (паспорт споживчого кредиту) є невід`ємною частиною договору та містить усі умови кредитування (а.с.5);
Відповідно до ордеру – розпорядження 19.11.2019 року ОСОБА_1 , були перераховані 17857,14 грн. на його банківський рахунок № НОМЕР_1 (а.с.7).
Відповідач ОСОБА_1 протягом строку дії кредитного договору здійснював періодичне погашення заборгованості. Станом на 19.12.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №D44.00301.005967149 від 19.11.2019 становила 54267,30 грн., з яких: 18777,23 грн. – заборгованість за основним боргом; 13230,07 грн. – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 22260 грн. – заборгованість за комісією (а.с.11).
19.12.2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали Договір факторингу № 19/12-2023.
Пунктом 2.1. Розділу 2 договору, передбачено, що клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з пунктом 2.2. договору факторингу, право вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступається в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в друкованому реєстрі боржників (Додаток№2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом к актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді клієнтом фактору засобами поштового зв`язку в день укладання цього договору.
Друкований реєстр боржників після належного підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до реєстру боржників № 1 від 19.12.2023 року до Договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 року, ТОВ «Оптіма Факторинг» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором №D44.00301.005967149 від 19.11.2019 року на загальну суму 54267,30 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 18777,23 грн., заборгованість за відсотками 13230,07 грн., заборгованість за комісіями 22260 грн. (а.с.15-24).
22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 22/12-2023.
Пунктом 2.1. розділу 2 договору, передбачено, що клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з пунктом 2.2. договору факторингу, право вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступається в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в друкованому реєстрі боржників (Додаток № 2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток № 3), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді клієнтом фактору в електронному вигляді засобами поштового зв`язку в день укладання цього договору.
Відповідно до реєстру боржників № 1 від 22.12.2023 року до Договору факторингу № 22/12-2023 від 22.12.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором за договором № D44.00301.005967149 від 19.11.2019 року на загальну суму 54267,30 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 18777,23 грн., заборгованість за відсотками 13230,07 грн., заборгованість за комісіями 22 260 грн. (а.с.27-35).
Наголошує, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно не виконував та допустив заборгованість в загальному розмірі 54267,30 грн., яку відповідач просить стягнути з нього, а також просить стягнути сплачений ним судовий збір за подання позову до суду в розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. (а.с.1-4).
Позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та його представник про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися. У позові та письмових поясненнях, просили суд, розгляд справи проводити за їх відсутності, позов просили задовольнити повністю.
Відповідач ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, надав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі. 
У відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги він не визнає та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що у банківській виписці за період з 19.11.2019 року по 19.12.2023 року дебет та кредит складають по 24599,45 грн., при цьому дебет означає прихід фінансів, а кредит – їх витрати. Також зазначає, що виходячи з банківської виписки він погасив борг, проценти та комісію у сумі 4599,45 грн., які позивачем не враховані.
Звертає увагу суду на те, що розрахунок наданий до суду констатує кінцеві суми заборгованості, а обґрунтований розрахунок суду не наданий, тому неможливо перевірити його відповідність умовам договору.
Суд, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони»), неправильна юридична кваліфікація спірних правовідносин учасниками справи не звільняє суд від обов`язку застосовувати належні норми права.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначає, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення, проте це не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін. Обсяг цього обов`язку залежить від характеру справи та національних правових традицій (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, рішення від 18.07.2006).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій ЄСПЛ (Бендерський проти України, № 22750/02, § 42), судові рішення мають достатньо висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Ефективність судового захисту передбачає реальний розгляд аргументів сторін.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, між сторонами виникли правовідносини щодо надання грошових коштів у позику.
19.11.2019 між ТОВ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №D44.00301.005967149, що містить підпис відповідача.
Відповідно до умов договору, ТОВ «Ідея Банк» відкриває рахунок та надає позичальнику кредит, а позичальник ОСОБА_1 отримує його на наступних умовах: тип кредиту – Смарт; сума кредиту - 20000 грн.; процентна ставка – змінювана, становить 20%; кредит надається строком на 60 місяців, до 19.11.2024 року.
Під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 Додатку № 1 «як інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів Банку. Тарифи Банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті Банку (пункти 1.1.-1.6 Договору).
Пунктом 1.8 Договору визначено, що змінювана процента ставка, згідно п. 1.3 договору визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу Банку в розмірі 10,5% (а.с.5).
Також, позичальником було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.6). 
Згідно п. 4 кредитного договору, сторони дійшли, що Додаток № 1 до договору (паспорт споживчого кредиту) є невід`ємною частиною договору та містить усі умови кредитування (а.с.5).
Відповідно до ордеру – розпорядження 19.11.2019 року ОСОБА_1 , були перераховані 17857,14 грн. на його банківський рахунок НОМЕР_1 (а.с.7).
Відповідач ОСОБА_1 протягом строку дії кредитного договору здійснював періодичне погашення заборгованості, користувався кредитним лімітом. Станом на 19.12.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № D44.00301.005967149 від 19.11.2019 року становила 54267,30 грн., з яких: 18777,23 грн. – заборгованість за основним боргом; 13230,07 грн. – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 22260 грн. – заборгованість за комісією (а.с.11).
19.12.2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали Договір факторингу № 19/12-2023.
Пунктом 2.1. Розділу 2 договору, передбачено, що клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з пунктом 2.2. договору факторингу, право вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступається в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в друкованому реєстрі боржників (Додаток№2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом к актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді клієнтом фактору засобами поштового зв`язку в день укладання цього договору.
Друкований реєстр боржників після належного підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до реєстру боржників № 1 від 19.12.2023 року до Договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 року, ТОВ «Оптіма Факторинг» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором № D44.00301.005967149 від 19.11.2019 року на загальну суму 54267,30 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 18777,23 грн., заборгованість за відсотками 13230,07 грн., заборгованість за комісіями 22260 грн. (а.с.15-24).
22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 22/12-2023.
Пунктом 2.1. розділу 2 договору, передбачено, що клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з пунктом 2.2. договору факторингу, право вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступається в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в друкованому реєстрі боржників (Додаток № 2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток № 3), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді клієнтом фактору в електронному вигляді засобами поштового зв`язку в день укладання цього договору.
Відповідно до реєстру боржників № 1 від 22.12.2023 року до Договору факторингу № 22/12-2023 від 22.12.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором за договором № D44.00301.005967149 від 19.11.2019 року на загальну суму 54267,30 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 18777,23 грн., заборгованість за відсотками 13230,07 грн., заборгованість за комісіями 22 260 грн. (а.с.27-35).
Договори факторингу №19/12-2023 та №22/12-2023 в установленому порядку не визнані недійсними, отже в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
Щодо стягнення заборгованості за основною сумою боргу, то суд зазначає таке.
За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому згідно п. 3 вказаного Положення клієнтські рахунки - рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.
Разом із тим рівність загальних дебетових та кредитових оборотів за рахунком сама по собі не свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту, оскільки виписка містить різні за економічним змістом операції: видачу траншів кредиту, погашення тіла кредиту, сплату доходів/відсотків банку, комісій та інші операції за рахунком. Тому для визначення залишку основного боргу підлягають врахуванню саме операції з видачі траншів кредиту та їх погашення.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 уклавши 19.11.2019 року кредитний договір № D44.00301.005967149, отримав кредитні кошти у розмірі 17857,14 грн., що підтверджується ордером – розпорядженням від 19.11.2019 згідно якого, ОСОБА_1 , були перераховані кредитні кошти у розмірі 17857,14 грн. на його банківський рахунок НОМЕР_1 (а.с.7).
Отже уклавши кредитний договір на визначених у ньому умовах, відповідач підтвердив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати їх умови.
Відповідач користувався кредитними коштами та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення у загальній сумі 4599,45 грн., що підтверджується випискою по рахунку, проте борг за тілом кредиту у розмірі 18 777,23 грн. своєчасно не повернув, чим допустив заборгованість (а.с.11).
З огляду на викладене з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК « Профіт Капітал» за договором кредиту та страхування № D44.00301.005967149 від 19.11.2019 року, підлягає стягненню заборгованість за основним боргом у розмірі 18777,23 грн.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у цій частині є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що відповідають вимогам закону, а заперечення відповідача ОСОБА_1 , такими, що не заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, то суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позивачем до суду не було надано текст Тарифів банку або ДКБОФО в редакції на дату укладання кредитного договору, а саме 19.11.2019 року, а також доказів ознайомлення ОСОБА_1 з тарифами банку на дату укладання договору, тому на підставі наявних доказів неможливо встановити з чого саме складалась реальна річна процентна ставка 97,48115541, перевірити складові такої ставки, а також правильність нарахування заявлених до стягнення відсотків.
Поряд із цим, у виписці по рахунку ОСОБА_1 вказані суми використаних та повернутих ним коштів в період з 19.11.2019 року по 19.12.2023 року, а також здійснені відповідачем платежі на погашення заборгованості у розмірі 4599,45 грн., однак з цієї виписки неможливо встановити за який період позивачем було здійснено розрахунок заборгованості по відсотках у розмірі 13230,07 грн., а також яким чином ця сума була розрахована (а.с.8-9).
Довідка-розрахунок заборгованості складена кредитором в односторонньому порядку та не містить даних, які б давали можливість перевірити період нарахування відсотків, залишок тіла кредиту, на який вони нараховувалися, застосовану процентну ставку, а також порядок врахування здійснених відповідачем платежів. Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо сум відсотків, нарахованих у відповідні періоди користування кредитними коштами, що також унеможливлює перевірку правильності здійсненого позивачем розрахунку (а.с.11).
В ході судового розгляду на підтвердження заявлених позовних вимог, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування нарахованих та несплачених відсотків за кредитним договором, на підставі яких суд би міг здійснити розрахунок відсотків в межах строку дії кредитного договору, проте у порушення вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за нарахованими відсотками.
Таким чином, заперечення відповідача ОСОБА_1 у цій частині є такими, що заслуговують на увагу, а позовні ж вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, враховуючи також принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного судочинства є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості за нарахованою комісією, то суд зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 1.5. договору № D44.00301.005967149 від 19.11.2019, під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 Додатку № 1 «як інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів Банку. Тарифи Банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті Банку (пункти 1.1.-1.6 Договору).
Відповідно до частин 1-2, 5, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.
Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження №61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Встановлено, що у кредитному договорі № D44.00301.005967149 від 19.11.2019 року договорі не визначено конкретного переліку додаткових та супутніх послуг банку, які надавалися позичальнику та за які встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості.
Крім того, позивачем не надано суду тексту Тарифів Банку та ДКБОФО у редакції, чинній на дату укладення кредитного договору, а також доказів ознайомлення відповідача з їх змістом. Відтак неможливо встановити зміст послуг, за які нараховано комісію, та перевірити правомірність її нарахування.
За таких обставин умова договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягають.
Таким чином, заперечення відповідача ОСОБА_1 у цій частині позову є такими, що заслуговують на увагу, а позовні ж вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» такими, що не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.
Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, то суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ст. ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. 
Витрати на правничу допомогу, за умови підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості, розподіляються за результатами розгляду справи, незалежно від того, чи були вони вже сплачені. Витрати покладаються: 1) на відповідача — у разі задоволення позову; 2) на позивача — у разі відмови в позові; 3) на обидві сторони — у разі часткового задоволення позову пропорційно розміру вимог. 
Докази витрат на правову допомогу повинні бути подані під час розгляду справи або не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення, за умови повідомлення про намір подати їх до завершення судового розгляду.
Системний аналіз зазначених положень свідчить про те, що докази понесених стороною витрат на правову допомогу, або тих, які вона планує понести у зв`язку з розглядом справи, повинні бути надані суду стороною під час розгляду справи, або сторона повинна звернутися до суду із заявою про надання цих доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, але у будь-якому випадку така заява повинна бути зроблена стороною до ухвалення рішення, незалежно від того, в якому порядку здійснюється розгляд справи (загальному чи спрощеному).
При подачі позовної заяви ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просило стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надав копію договору про надання правової допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року; копію додаткової угоди № 1/1 від 01.07.2024 року; копію акту № 1 прийому-передачі реєстру боржників від 01.07.2024 року; копію акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 05.09.2024 року; копію платіжної інструкції від 05.09.2024 року № 918 щодо оплати за надану правничу допомогу на суму 182000 грн.; копію довіреності від 26.03.2024 року на представника ТОВ «ФК «Профіт Капітал»; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6416 від 23.05.2019 року (а.с.36-49).
З матеріалів справи слідує, що відповідач просив відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Враховуючи характер спору, незначну складність справи, типовість позовних вимог, обсяг підготовлених представником позивача процесуальних документів, сталу судову практику, те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, не потребувала збору значного обсягу доказів, проведення експертиз, допиту свідків, чи підготовки складних процесуальних документів, та принципи справедливості, розумності та співмірності, а також фінансовий стан сторін, суд вважає обґрунтованим зменшити заявлені позивачем витрати на правничу допомогу з 7000 грн. до 2000 грн. і стягнути зазначену суму з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1048,00 грн. (3028 грн. х 18777,23 грн./54267,30 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», ЄДПРОУ 39992082, заборгованість за договором кредиту та страхування № D44.00301.005967149 від 19.11.2019 за основним боргом у розмірі 18777,23 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», ЄДПРОУ 39992082, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1048,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя