справа № 462/108/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі: 

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – цивільного відповідача: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
представника потерпілої – 
цивільного позивача ОСОБА_6 - адвоката: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові об`єднані кримінальні провадження № 12025141390001150, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2025 року та № 12026141390000083, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 лютого 2026 року про обвинувачення 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шептицький Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зі середньою освітою, розлученого, раніше судимого, 

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1. ст. 357, ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, суд 

в с т а н о в и в :

09.11.2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не раніше 00:30 год. та не пізніше 08:26 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Городоцька виявив поблизу будинку №293 банківську картку банку АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_1 , яка була втрачена та належить потерпілому ОСОБА_8 .Усвідомивши, що виявлена ним картка належать іншій особі та є офіційним документом, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне привласнення офіційного документа (банківської картки), привласнив картку АТ«Універсал Банк» № НОМЕР_1 з метою її подальшого використання з корисливих мотивів задля власного збагачення.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив привласнення офіційного документа (банківську картку) з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.
Крім, цього, 09.11.2025 року в період часу з 08:26 год. по 08:32 год. ОСОБА_4 перебуваючи за адресою м. Львів, вул. Городоцька, 291 А, у приміщенні магазину «Новий Градус», та, у період часу з 08:37 год. по 08:38 год., перебуваючи за адресою м. Львів, вул. Самбірська, 5, у приміщенні магазину «Близенько» реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, таємно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Універсал Банк», власником якої є ОСОБА_8 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на загальну суму 5724,91 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму, чим вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Крім, цього, солдат ОСОБА_4 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09:00 год. 12.02.2025 року самовільно залишив без поважних причин місце несення служби, а саме територію військового містечка військової частини НОМЕР_2 , відсутність якого була виявлена о 09:00 год. 12.02.2025 року під час перевірки особового складу, та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_2 по 18.03.2025 року, до моменту доставления представниками Військової служби правопорядку до розташування військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 , чим вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Крім цього, солдат ОСОБА_4 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07:00 год. 20.03.2025 року самовільно повторно залишив без поважних причин місце несення військової служби, а саме територію військового містечка військової частини НОМЕР_4 , відсутність якого була виявлена о 07:00 год. 20.03.2025 року під час перевірки особового складу, та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_2 по 05.03.2026 року до моменту обрання запобіжно заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №12026141390000083, чим вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Крім цього, солдат ОСОБА_4 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , 28.01.2026 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 16:51 год., перебуваючи за адресою м. Львів вул. Каховська, 6, поблизу смітників виявив жіночий гаманець рожевого кольору із тисненням листків, переглянувши вміст знайденого гаманця, виявив дві банківські картки банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 , яка була втрачена та належить потерпілій ОСОБА_6 . Усвідомивши, що виявлені ним банківські картки належать іншій особі та є офіційними документами, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне привласнення офіційних документів (банківських карток), привласнив дві банківські картки банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 з метою їх подальшого використання з корисливих мотивів задля власного збагачення, чим вчинив привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України.
Крім цього, солдат ОСОБА_4 у період часу з 17:26 год. 28.01.2026 року по 11:53 год. 03.02.2026 року, перебуваючи у приміщеннях наступних торгових точок, а саме: магазину канцелярських товарів «Дивосвіт», що за адресою: м. Львів, вул. Патона, 2; магазину «Арсен», що за адресою: м. Львів, вул. Патона, 37; магазину «Кальяни», що за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 41 корп.1; магазину «Новий Градус», що за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 102; магазину «Є-таке», що за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 102; магазину «Новий градус», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 309; магазину «Близенько», що за адресою: м. Львів, вул. Самбірська, 5; магазину «Король напоїв», що за адресою: м. Львів, вул. Патона, 4/1; магазину «Новий Градус», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 291 А; магазину «Новий градус», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 359; магазину «Паротяг», що за адресою: м. Львів, вул. Патона, 37; магазину «Сільпо», що за адресою: м. Львів, проспект Чорновола, 77; магазину «Король напоїв», що за адресою: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 76; магазину «Напої та тютюн», що за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 358; магазину «Анді», що за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 96; магазину «Король напоїв», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 210; магазину «Король напоїв», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 291 А; магазину «Новий Градус», що за адресою: м. Львів, вул. Головатого, 1 А; магазину «Новий Градус», що за адресою: м. Львів, вул. Симона Петлюри, 2 та інших невстановлених під час досудового розслідування закладах торгівлі та надання послуг на території м. Львова, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою банківських карток АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 , які належать ОСОБА_6 , завідомо розуміючи, що дані банківські карти є чужими та використовуються для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок вказаними банківськими картками за товари за допомогою безконтактної дії «PayPass» на загальну суму 109596 гривень 79 копійок, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму. 
Всього ОСОБА_4 було спричинено матеріальної шкоди потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 110460 гривень 79 копійок, чим вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив, що відомості, викладені в обвинувальних актах відповідають дійсності. Шкодує про вчинене, просив суворо не карати. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 визнав повністю.
Представник потерпілої ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав цивільний позов, щодо міри покарання обвинуваченому зазначив, що йому слід обрати реальне покарання.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, подали суду заяви /матеріали кримінального провадження а.с.20, 79/, у яких просили суд розглянути справу без їх участі.
Враховуючи те, що учасники судового розгляду не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Допитавши обвинуваченого, який свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та понесених процесуальних витрат у справі, а також розгляду цивільного позову по суті, суд приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_4 доведена повністю, дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано вірно, так як обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, вчинив привласнення офіційних документів з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, а також вчинив самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, а саме кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст. 185 КК України та ч. 5 ст. 407 КК України є тяжкими злочинами, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, має на утриманні малолітню дитину з інвалідністю, негативну характеристику з місця несення військової служби, перебуває на обліку у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з 02.2012 року з діагнозом – розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, на обліку у психоневрологічному диспансері не перебуває, що свідчить про його осудність, вчинив нові кримінальні правопорушення, маючи невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Також суд враховує, що кримінальним правопорушенням матеріальна шкода відшкодована частково потерпілому ОСОБА_8 у розмірі однієї тисячі гривень. Пом`якшуючою обставиною є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою повторно.
За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також те, що обвинувачений розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції статі обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу, за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.
Зазначені покарання на переконання суду є достатніми для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності. 
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Тому,покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення класифікації кримінальних правопорушень, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. 
Згідно вимог ч. 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначаючи покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, у межах, встановлених у частині другій цієї статті.
Як встановлено судом, вироком Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року, яким ОСОБА_4 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнений від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із іспитовим строком 1 рік.
Таким чином, ОСОБА_9 вчинив нові кримінальні правопорушення і після постановлення вироку Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року, і до постановлення вказаного вироку, за які він притягається до кримінальної відповідальності за даним вироком, а тому суд приходить до висновку про необхідність при призначенні ОСОБА_4 остаточного покарання застосувати вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, оскільки згідно висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного в постанові від 08 лютого 2021 року в справі №390/235/19 (провадження № 51-2177 кмо 20), якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків. 
При цьому, слід врахувати положення ст. 72 КК України та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає у зв`язку із відсутністю передумов, за яких ці правові норми можуть бути застосовані.
При цьому, до ОСОБА_4 , відповідно ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова з 05.03.2026 року, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова з 23.04.2026 року раніше обраний запобіжний захід змінено на тримання під вартою.
Відповідно до ч. 5, 7 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування. Домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ч.1, 2, 5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення із ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 110460 грн. 79 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. та понесені судові витрати, які відповідно до наданих доказів становлять 20000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов визнав повністю.
Враховуючи наведене, керуючись засадами виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 110460 грн. 79 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. та понесені судові витрати, які відповідно до наданих доказів становлять 20000 грн.
Згідно вимог ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експерта. Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Із матеріалів справи вбачається, що документально підтверджені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у справі становлять у розмірі 440 гривень, які підлягають до стягнення із обвинуваченого на користь держави, оскільки проведення даної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
На підставі ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. 
Відтак, питання про долю речового доказу слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Керуючись ст. 50, 65-67, 70, 71, 72, 185, 357, 407 КК України, ст. 100, 118, 124, 127-129, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч.5 ст. 407 КК України та призначити покарання:
за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі;
за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 /п`ять/ років 6 /шість/ місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання обвинуваченому  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді 5 /п`ять/ років 6 /шість/ місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року (справа №461/8920/25) та призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 6 /шість/ років позбавлення волі.
Строк відбування покарання  ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 23.04.2026 року.
На підставі ч.5, 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в термін відбуття покарання строк цілодобового домашнього арешту з 05.03.2026 року по 23.04.2026 року, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, що становить 16 днів та строк попереднього ув`язнення з 23.04.2026 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити до вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити повністю.
Стягнути із  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_3 (сто десять тисяч чотириста шістдесят) гривень 79 копійок матеріальної шкоди, 20000,00 (двадцять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди та 20000,00 (двадцять тисяч) гривень понесених судових витрат.
Речові докази: диск CD-R із відеозаписами з камер відеоспостереження з магазину «Близенько», диск CD-R із відеозаписами з камер відеоспостереження з магазину «Новий градус», компакт-диск з матеріалами тимчасового доступу до банківських рахунків ОСОБА_6 АТ КБ «ПриватБанк», компакт-диск з відеозаписами приміщення магазину «Єва», компакт-диски з відеозаписами приміщення магазину «Vapors», компакт-диски із відеозаписами з камер відеоспостереження з магазину «Новий градус» - зберігати при матеріалах кримінального провадження;
- розкладний ніж із брелком чорного кольору у вигляді в`язаної косички, зв`язка із ключа та брелка жовтого кольору до домофону, гаманець чорного кольору, фотоапарат марки «Minolta Hi-Matic S2» із шнурком чорного кольору, банківська карта «ПриватБанк» № НОМЕР_9 , банківська карта «ПриватБанк» № НОМЕР_10 , банківська карта «monobank» на ім`я ОСОБА_10 № НОМЕР_1 , які належать потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - вважати повернутими потерпілому згідно розписки, при цьому скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 13.11.2025 року (справа №462/8920/25, 1-кс/462/2031/25).
- жіночий гаманець продовгуватої форми рожевого кольору з фігурками у вигляді листочків - повернути потерпілій ОСОБА_6 , при цьому скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2026 року (справа №462/869/26, 1-кс/462/296/26).
- банківську карту № НОМЕР_5 АТ КБ «ПриватБанк» - повернути потерпілій ОСОБА_6 , при цьому скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2026 року (справа №462/869/26, 1-кс/462/234/26).
- куртку чорного кольору із жовтими полосами на рукавах та з капюшоном, яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 , при цьому скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 13.11.2025 року (справа №462/8920/25, 1-кс/462/2031/25).
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи у розмірі 440,00 /чотириста сорок/ гривень.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1