"27" квітня 2026 р. Справа № 370/2714/25 
Провадження № 2/370/952/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 рік с-ще Макарів 
Макарівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Бізяєвої Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Мінасян Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,-
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є батьком відповідачів, що підтверджується відповідними записами у свідоцтвах про народження останніх. Позивач зазначає, що він є особою похилого віку та з 01.02.2017 року офіційно визнаний особою з інвалідністю першої групи безстроково (довідка до Акту огляду МСЕК серії АВ №0762455). Настання інвалідності пов`язане з ускладненнями цукрового діабету, внаслідок чого йому було проведено ампутацію правої нижньої кінцівки. У зв`язку з втратою працездатності та фізичними вадами позивач позбавлений можливості самостійно обслуговувати свої побутові потреби, потребує постійного стороннього догляду, спеціального харчування та дороговартісного медикаментозного лікування. Позивач вказує, що з 01.07.2019 року, після смерті його дружини та матері відповідачів - ОСОБА_4 , він проживає самотньо. Єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності, розмір якої, за твердженням позивача, є мінімальним і не покриває витрат на придбання ліків, оплату комунальних послуг та забезпечення належних умов проживання. Позивач наголошує, що стан його здоров`я погіршується, що вимагає додаткових фінансових витрат, які він не в змозі покрити самостійно. Позивач зауважує, що його сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є працездатними особами, мають стабільний дохід, проте, незважаючи на його неодноразові звернення, добровільної матеріальної допомоги не надають, його станом здоров`я не цікавляться та фактично усунулися від виконання свого синівського обов`язку. З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з кожного з відповідачів аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів їхнього заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, довічно, а також допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року було відкрито провадження у даній справі. Суд, враховуючи категорію та складність справи, дійшов висновку про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
13 листопада 2025 року на адресу суду від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли спільні письмові пояснення, у яких вони виклали фактичні обставини справи та навели аргументи щодо незгоди з позовними вимогами.
У наданих поясненнях відповідачі зазначили, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що суперечать моральним засадам суспільства. Зокрема, відповідачі наголосили, що їхнє дитинство супроводжувалося систематичним жорстоким поводженням з боку батька (позивача), що включало регулярні фізичні знущання, психологічний тиск та приниження людської гідності. Вони вказали, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечував сім`ю матеріально, натомість створював у домі атмосферу страху, яку відповідачі порівняли з умовами перебування у «концтаборі». Крім того, у поясненнях зазначалося, що фінансове забезпечення сім`ї та виховання дітей здійснювалося виключно матір`ю ОСОБА_4 , щодо якої позивач також вчиняв домашнє насильство, перешкоджав її лікуванню від онкологічного захворювання та нецільово витратив кошти, зібрані родичами на її операцію. Відповідачі також звернули увагу суду на свою добросовісну поведінку в минулому: у 2011 році вони добровільно відмовилися від часток у спадщині після смерті матері на користь батька, щоб забезпечити його житлом та землею. На даний час, попри твердження позивача про «самотність та нужденність», він володіє значним масивом нерухомого майна (будинком та чотирма земельними ділянками), отримує дохід від оренди та пасіки, а також перейшов на вищу пенсію покійної дружини. У підсумок своїх пояснень відповідачі зазначили, що розцінюють цей позов не як реальну потребу в допомозі, а як намір позивача продовжувати психологічний тиск на них через судові органи. Враховуючи викладене та керуючись ст. 204 СК України, відповідачі просили суд повністю відмовити у задоволенні позову.
У встановлений судом строк представником відповідачів - адвокатом Камінською М.П. було подано відзив на позовну заяву, у якому сторона захисту просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними. Позивачем не надано жодних актуальних доказів (медичних документів, розрахунків доходів та витрат), які б підтверджували неможливість забезпечення його базових життєвих потреб за рахунок наявної пенсії та доходів від майна. Адвокат зазначає, що за результатами моніторингу державних реєстрів встановлено наявність у позивача значного обсягу майна, а саме: житлового будинку площею 95,3 кв.м та чотирьох земельних ділянок загальною площею понад 1,1 га. Одна з ділянок (площею 0,4999 га) перебуває в оренді ФГ «Ясногородка», що приносить позивачу стабільний пасивний дохід. Окрім цього, позивач володіє автомобілем, мототранспортом та пасікою, що спростовує його твердження про повну безпорадність. Позивач приховав від суду факт свого перебування у шлюбі з ОСОБА_7 у період з 21.03.2018 року по 10.11.2022 року, що підтверджується рішенням Макарівського районного суду у справі № 381/1727/22. Вказане спростовує твердження позивача про його самотнє проживання та відсутність догляду з 2010 року. Крім того, правова позиція відзиву ґрунтується на приписах ст. 204 СК України, оскільки численні свідчення підтверджують факти жорстокого поводження позивача з відповідачами у дитинстві, систематичне вчинення ним домашнього насильства та економічну тиранію. Адвокат зауважує, що відповідачі вже виявили належну турботу про батька, добровільно відмовившись від спадщини на його користь у 2011 році, чим фактично забезпечили його капітальними активами на все життя. На підставі викладеного, представник відповідачів стверджує, що позивач втратив моральне та юридичне право вимагати аліменти, а даний позов є інструментом зловживання правом з метою психологічного тиску на синів.
Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року задоволено клопотання представника позивача -адвоката Левочко Я.А. та представника відповідачів - адвоката Камінської М.П. про виклик та допит свідків. 
У судовому засіданні 23 березня 2026 року були допитані свідки ОСОБА_8 (з боку позивача), а також ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (з боку відповідачів).
Свідок ОСОБА_10 , яка працювала головою сільської ради. Очолювала комісію з прав дітей. З 1998 року особисто знає як позивача так і його дружину ОСОБА_4 . ОСОБА_11 працювала в сільській раді секретарем. Мати відповідачів ОСОБА_12 була доброю та відповідальною людиною. Пам`ятає, як чоловік ОСОБА_12 - ОСОБА_13 жорстоко ставився як до дружини, так і по відношенню до дітей. 
Свідок ОСОБА_8 є знайомий ОСОБА_1 , раніше проживав в с. Ясногородка до 1992 року, потім виїхав на інше місто проживання. Завжди коли він був в с. Ясногородка, навідував ОСОБА_14 . Сім`я звичайна. ОСОБА_14 має сад, городину та писіку, на даний час пасіка складається з 8 сімей.
Свідок ОСОБА_9 , яка є невісткою позивача ОСОБА_14 , тобто її покійний чоловік ОСОБА_15 є рідним братом позивача. З чоловіком у шлюбі прожила 38 років, до його смерті. За невістку прийшла у сім`ю ОСОБА_16 , коли ОСОБА_17 було 2 роки. В с. Ясногородка, Київської області, вона з чоловіком ОСОБА_18 проживала у будинку їх матері. Після смерті матері, братів ОСОБА_16 , житловий будинок у с. Ясногородка залишився у спадок двом братам. Вказаний будинок продали приблизно як 2 роки. Гроші були розділені між братами.
27.04.2026 року в судове засідання сторони не з`явились, надавши заяви про закінчення розгляду справи без їх участі.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.
Згідно Актового запису про народження (Дія), ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис Виконавчим комітетом Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області, та видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .
Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Згідно копії довідки Макарівської центральної лікарні №1669 від 03.09.2016 року, про те що ОСОБА_1 постановлено діагноз: струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови.
Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія FD №076245, МСЕК, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлена І (перша) група інвалідності з 01.02.2017 р., причина інвалідності-загальне захворювання, довічно, висновок про умови та характер праці - потребує стороннього догляду.
Відповідно копії Довідки №52 від 08.12.2025 р. КНП «Бишівський центр первинної медико-санітарної допомоги» БСР Київської області, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постановлено діагноз: Цукровий діабет ІІ типу.
З Висновку №49 КНП "Бишівський центр первинної медичної та санітарної допомоги" БСР Київської області, про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 рекомендовано: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Згідно довідки про доходи ГУ ПФУ в Київській області № 2810 0663 1988 9827 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Києво-Святошинському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію, розмір якої за вересень 2025 рік по лютий 2026 рік становить 27 629,04 грн.
Згідно Довідки про розмір виплачених пільг (житлової субсидії) № 6836 8988 3900 2820, які були надані ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) у період з жовтня 2025 по лютий 2026 загалом складає 10 645,25 грн.
Законами України про державний бюджет на відповідний рік (2022-2024) встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (включаючи осіб з інвалідністю загального захворювання): з 1 січня 2022 року - 1 934 гривні, з 1 липня 2022 року 2 027 гривень, з 1 грудня 2022 року 2 093 гривні; з 1 січня 2023 року 2 093 грн; з 1 січня 2024 року 2 361 грн; з 01.01.2025- 2 361 грн; з 01.01.2026 -2 595 грн.
Відповідно до довідки про доходи ГУ ПФУ в Київській області ОСОБА_1 із вересні 2025 по грудень 2025 отримував пенсію у розмірі 4 583,00 грн. щомісячно. У період з січня 2026 по лютий 2026 отримав пенсію у розмірі 4 648,52 грн.
Окрім того, відповідно до Довідки фермерського господарства «Ясногородка» ОСОБА_1 відповідно Договору оренди землі №бн від 07.02.2023, оренду землі в сумі 2 310,00 грн. було виплачено в натуральній формі, а саме видано зерном 03.12.2025 р. в кількості 330 кг.
Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2011 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , у тому числі 2/3 частки у спадщини, від яких відмовились син померлої - ОСОБА_20 та син померлої - ОСОБА_21 , а саме: земельної ділянки, площею 0,687 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , загальною площею 0,687 га та загальною площею 0,437 га. 
Крім того, ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 95,3 кв.м., де і проживає останній, що не заперечувалось сторонами по справі.
Факт перебування ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 21.03.2018 року до вступу в законну силу Рішення Макарівського районного суду Київської області від 10.11.2022 року про розірвання шлюбу, позивачем в судовому засідані не заперечувалось.
Відповідно Довідки про доходи ТОВ «Алві-Лайн», ОСОБА_3 отримав дохід за період грудень 2024 по листопад 2025 у розмірі 96 000,00 грн.
Сім`я ОСОБА_3 , складається з ОСОБА_2 дружини, сина - ОСОБА_22 , 2009 р.н., сина ОСОБА_23 , 2010 р.н., доньки ОСОБА_24 , 2013 р.н., ОСОБА_25 , 2013 р.н., які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідкою ЖБК «Арсеналець - 26».
Згідно з відомостями з Державого реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, за 2025 рік річний дохід ОСОБА_2 (дружини ОСОБА_3 ) складав 37 900,00 грн. (соціальні виплати з відповідних бюджетів)
Відповідно Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_26 зареєстровано шлюб 10.05.2003 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 274. Після реєстрації шлюбу, дружина змінила прізвище з « ОСОБА_27 » на « ОСОБА_16 ». 
Згідно з відомостями Пенсійного фонду України (Форма ОК-5) за 2025 рік річний дохід відповідача ОСОБА_2 складав 72 000,00 грн.
Таким чином матеріалами справи достовірно підтверджено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є повнолітніми дітьми позивача ОСОБА_28 , який має встановлену інвалідність першої групи. Також достовірно підтверджено факт отримання відповідачами доходів від трудової діяльності. Крім цього, достовірно підтверджено перебування у власності позивача нерухомого майна, окремих земельних ділянок та отримання доходів у виді пенсії по інвалідності та доходу від здачі в оренду земельних ділянок.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України, ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав -непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).
Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Такі висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц).
У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.
Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказав що є непрацездатною особою, потребує постійного нагляду та лікування, потребує матеріальної допомоги відповідачів у зв`язку з хворобою та необхідністю постійного лікування, догляду та не має інших доходів окрім пенсії. Суд зазначає, що твердження про єдиний дохід позивача у виді пенсії спростовується матеріалами справи та також підтверджено свідком позивача у судовому засіданні (пасіки 8 сімей). З матеріалів вбачається, що позивач отримує дохід від здачі в оренду земельної ділянки, має у власності житловий будинок та 3 земельні ділянки. 
Також позивачем не доведено твердження про постійну потребу у лікуванні, постійне проходження такого лікування та постійні витрати на нього. Позивачем не підтверджено, що до моменту встановлення йому інвалідності у 2017 р. та/або після встановлення інвалідності позивач постійно проходить лікування. Єдиними доказами даного твердження, на які посилається сторона позивача, є копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією та копія Висновку №49 про наявність порушення функцій організму та отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених витрат пов`язаних з лікуванням або необхідним доглядом.
Позивач просить стягнути з відповідачів аліменти у розмірі частини від всіх видів доходу, з кожного, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого ЗУ «Про державний бюджет України» для непрацездатної особи, при цьому не надає як обґрунтованості саме такого розміру аліментів, так і щомісячних витрат, що відповідають вказаному розміру аліментів. Більше того, з матеріалів справи не вбачається, що позивач ОСОБА_1 несе будь-які витрати, зокрема на лікування, харчування, догляду, оплату комунальних послуг, хоча позивач наголошував на тому, що розмір його пенсії не покриває витрат на його утримання та лікування.
Крім того, суд зауважує, що сторона відповідача, заперечуючи позовні вимоги зазначила, що відповідачі відмовились від отримання спадщини після смерті матері на користь позивача, для подальшої можливості позивачу матеріально забезпечити себе, дана обставина у судовому засіданні не спростована стороною позивача.
Таким чином суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами факт потреби матеріальної допомоги, що виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та обов`язок відповідачів утримувати свого непрацездатного батька.
Враховуючи викладене, відсутність достатніх доказів про щомісячний розмір понесених ним витрат на лікування, догляд, а також про те, що ОСОБА_1 має скрутне матеріальне становище та потребує сторонньої матеріальної допомоги, зокрема, у вказаному ним у позові розмірі, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимим доказами наявність підстав, на які він посилався, звертаючись до суду з позовними вимогами, а тому його позов до задоволення не підлягає.
Водночас суд звертає увагу позивача, що в разі понесення витрат на лікування він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачів одноразово або протягом певного строку коштів на їх покриття, відповідно до ст. ст. 203, 206 СК України.
Керуючись ст.ст. 202, 204 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст судового рішення складено 05.05.2026.

Повне найменування сторін:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 ;
відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: Н.О. Бізяєва