Справа № 464/800/25 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М 
Провадження № 22-ц/811/3123/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: І.І. Попенко
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди, -  
в с т а н о в и в: 
30.01.2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором оренди в розмірі 5 633, 64 доларів США, яка складається з 5 000 доларів США - заборгованість за орендною платою та 633, 64 доларів США - 3 % річних, нарахованих в порядку частини 2 статті 625 ЦК України, а також витрати на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір.
В обґрунтування позову покликався на те, що 07 травня 2020 року між ним - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди пневмонагнітача №0720. Відповідно до пункту 1.1. договору оренди предметом такого є надання орендодавцем за плату в тимчасове володіння і користування орендарю пневмонагнітача без надання послуг з управління, обслуговування та експлуатації пневмонагнітача. Об?єктом оренди є причеп-компресор пневмонагнітач «Brinkman», державний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , колір біло - чорний, рік виготовлення 2014 року, потужність двигуна 33,5 кВт, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , вартістю двадцять тисяч євро. Сторони погодили, що договір діє до моменту закінчення виконання сторонами покладених на них зобов`язань за цим договором і припиняє свою дію 07 травня 2021 року. Відповідно до пункту 4.7 договору оренди розмір орендної плати за весь об?єкт, що орендується, у цілому становить одну тисячу доларів за календарний місяць. Згідно пункту 3.4. договору оренди орендар зобов?язувався у терміни, узгоджені сторонами цього договору, вносити орендну плату за користування пневмонагнітачем. Відповідно до пункту 4.1. договору оренди орендар зобов?язувався сплачувати орендодавцю з моменту підписання акту прийому-передачі об?єкта оренди, протягом встановленого в цьому договору терміну, орендну плату. Факт передачі та прийому між орендодавцем та орендарем пневмонагнітача «Brinkman» підтверджується актом прийому-передачі до договору оренди №0720 від 07 травня 2020 року. До закінчення строку договору оренди 08 листопада 2020 року відповідач повернув йому пневмонагнітач «Brinkman», однак відмовився підписати акт прийому-передачі та сплатити орендну плату за період користування пневмонагнітачем «Brinkman» в повному обсязі. Відповідачем здійснено орендну плату лише за травень 2020 року. Відтак, відповідач повністю нe сплатив орендну плату за користування пневмонагнітачем «Brinkman» та у зв`язку з цим у нього за період з 07 червня 2020 року по 08 листопада 2020 року виникла заборгованість, яка становить 5000 доларів США. Враховуючи наведене, просив стягнути з відповідача зазначену вище суму заборгованості, а також 633,64 доларів США - 3 % річних, нарахованих в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.
Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором оренди в розмірі 5633, 64 доларів США, яка складається з 5 000 доларів США - заборгованість за орендною платою та 633, 64 доларів США - 3 % річних нарахованих в порядку частини 2 статті 625 ЦК України, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 грн та сплачений судовий збір в розмірі 1899,75 грн.
Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір оренди пневмонагнітача №0720 від 07 травня 2020 року, на підставі якого позивач надав у його користування об`єкт оренди згідно акту прийому-передачі від 07.05.2020 року. Також, суд вважав, що 08.11.2020 року він повернув об`єкт оренди позивачу. Отже, суд дійшов висновку, що він ( ОСОБА_1 ) користувався об?єктом оренди у період з 07.04.2020 року по 08.11.2020 року, при цьому оплативши вартість орендної плати лише за один місяць, не здійснив оплату оренди з 07.06.2020 року по 08.11.2020 року. Зазначені висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Так, він дійсно мав намір укласти договір оренди пневмонагнітача, однак після озвучення вартості суми оренди об`єкта оренди він відмовився від укладення зазначеного договору, при цьому жодних договорів він з позивачем не укладав, договір оренди та акт прийому-передачі об`єкта оренди не підписував. Хто саме уклав від його імені договір оренди, йому не відомо. Факт справжності його підпису на оригіналі договору оренди можна підтвердити виключно шляхом проведення судово-почеркознавчої експертизи, про що ним буде заявлено відповідне клопотання. 
Крім того, зазначив, що від дати підписання договору оренди та акту приймання-передачі об`єкта оренди 07.05.2020 року і до часу звернення позивача до суду (30.01.2025 року)минуло понад чотири роки, що свідчить про звернення позивача до суду за захистом порушених прав з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. 
10.11.2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що з урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором оренди, виходячи з відсутності доказів сплати ним орендної плати за користування пневмонагнітачем «Brinkman», вимоги ОСОБА_2 є підставними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідачем не спростовано встановлені судом обставини, доказів на підтвердження виконання умов договору та оплати за користування предметом договору у спірний період суду не надано. Доводи скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з рішенням суду, однак належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження свої доводів ним не надано. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 травня 2025 року залишити без змін та стягнути з відповідача в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені останнім в суді апеляційної інстанції, орієнтований розмір яких становитиме 10 000 - 20 000 грн. 
У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 проти скарги заперечив.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до  ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Частиною 1 статті 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що 07 травня 2020 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди пневмонагнітача №0720.
Відповідно до пункту 1.1. договору оренди предметом такого є надання орендодавцем за плату в тимчасове володіння і користування орендарю пневмонагнітача без надання послуг з управління, обслуговування та експлуатації пневмонагнітача. Об?єктом оренди є причеп - компресор пневмонагнітач «Brinkman», державний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , колір біло-чорний, рік виготовлення 2014 року, потужність двигуна 33,5 кВт, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , вартістю двадцять тисяч євро.
Згідно пункту 10.2 договору сторони погодили, що договір діє до моменту закінчення виконання сторонами своїх зобов?язань по ньому і припиняє свою дію 07 травня 2021 року.
Також сторони погодили розмір орендної плати за весь об?єкт, що орендується, яка у цілому складає одну тисячу доларів за календарний місяць (п.4.7 договору).
Згідно пункту 3.4. договору оренди орендар зобов?язувався у термін, узгоджений сторонами договору, вносити орендну плату за користування пневмонагнітачем.
Відповідно до пункту 4.1. договору оренди орендар зобов?язувався сплачувати орендодавцю з моменту підписання акту прийому-передачі об?єкта оренди, протягом встановленого в цьому договору терміну, орендну плату.
07.05.2020 року відповідач отримав об`єкт оренди - причеп-компресор пневмонагнітач «Brinkman», державний номер НОМЕР_1 , заводський номерВ10FE002044, колір біло-чорний, рік виготовлення 2014 року, потужність двигуна 33,5 кВт, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , що підтверджується актом прийому-передачі зазначеного пристрою, особисто підписаним сторонами договору.
Встановлено, що 08 листопада 2020 року, тобто до закінчення строку дії договору, відповідач повернув позивачу пневмонагнітач «Brinkman», сплативши орендну плату за травень 2020 року, при цьому решта суми орендної плати за користування пневмонагнітачем «Brinkman» за період з 07 червня 2020 року по 08 листопада 2020 року в розмірі 5000 доларів США залишилась несплаченою.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, суд першої інстанції виходив з доведеності пред`явлених до ОСОБА_1 позовних вимог, який не надав належних доказів на їх спростування. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам, якими встановлено невиконання ОСОБА_1 покладених на нього за договором оренди зобов`язань щодо сплати орендної плати за користування пневмонагнітачем «Brinkman» у період з 07 червня 2020 року по 08 листопада 2020 року, що є підставою для стягнення з відповідача в користь з позивача заборгованості за договором оренди в розмірі 5 000 доларів США та трьох % річних, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 09.11.2020 року по 29.01.2025 року, в сумі 633, 64 доларів США.
При цьому, колегія суддів вважає доведеним факт укладання між сторонами договору оренди від 07 травня 2020 року, який відповідачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій не спростовано, що є підставою для висновку про його обов`язкове виконання сторонами.
Що стосується доводів скарги в частині пропуску ОСОБА_2 строку звернення до суду з даним позовом, то такі колегією суддів не враховуються, виходячи з наступного.
Так, Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Оскільки строки, визначені ст.ст. 257, 258 ЦК України, продовжувались на строк дії карантину та на час дії воєнного стану, а їх перебіг відновлено лише з 04 вересня 2025 року, підстави вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором оренди відсутні.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/15357/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою, з урахуванням всіх аспектів і складності справи, та може дійти висновку, що справедливим та співрозмірним буде зменшення їх розміру.
При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на адвокатські послуги, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Як убачається з матеріалів справи, 07.09.2020 року між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Віталія Репака» було укладено договір про надання правничої допомоги №35-а, згідно якого клієнт доручив, а Адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надавати необхідну допомогу клієнту у будь-яких цивільних та кримінальних справах. 
На підтвердження розміру понесених судових витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_4 надав договір про надання правової допомоги №35-а від 07.09.2020 року, додаткову угоду № 1 від 06.09.2023 року, акт прийому-передачі наданих правничих послуг від 23.03.2026 року та рахунок №2 від 23.03.2026 року, згідно якого загальний розмір гонорару за надання ОСОБА_2 правової допомоги в апеляційному суді становить 10 000 грн.
Враховуючи наведені стороною позивача доводи на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складність справи, час, затрачений адвокатом, та обсяг наданих ним послуг, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 слід стягнути 3000 грн витрат на професійну правничу допомоги, понесених ним в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
у х в а л и в: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 травня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 3000 грн витрат на професійну правничу допомоги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року. 

Головуючий:   Н.П. Крайник 

Судді:    Я.А. Левик

М.М. Шандра