ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року	Львів	Справа № 380/24881/25 пров. № А/857/14705/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Москаль Р.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:
22 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила: визнати протиправними дії щодо непроведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та які враховуються для обчислення пенсії у розмірах 1,0796 та 1,115; зобов`язати здійснити індексацію пенсії з 01.07.2025 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та які враховуються для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796, у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії з 01.07.2025 з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати здійснити індексацію пенсії з 01.07.2025 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та які враховуються для обчислення пенсії, у розмірі 1,115 (з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,0796), у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії з 01.07.2025 з урахуванням раніше виплачених сум.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй у 2023 році призначена пенсія за віком в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Відповідач у 2024-2025 рр. фактично не провів індексації розміру цієї пенсії на підставі частини 2 статті 42 Закону № 1058-IV та вимог відповідних постанов Уряду, що регулюють питання індексації пенсії, оскільки встановив щомісячну доплату до пенсії замість застосування коефіцієнтів збільшення 1,0796, 1,115 відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача. Вказує, що звернулася до відповідача із заявою, в якій просила провести індексацію її пенсії за 2024-2025 роки у повному обсязі із застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,0796, 1,115 відповідно до частини 2 статті 42 Закону № 1058 та вимог постанов Уряду, що регулюють питання індексації пенсії. Листом від 07.11.2025 № 26144-28063/П-52/8-1300/25 відповідач повідомив, що пенсія позивача у 2024-2025 рр. індексації не підлягала, тому до її пенсії було встановлено відповідні доплати, передбачені постановами КМУ від 23.02.2024 № 185, від 25.02.2025 № 209 в результаті проведеного перерахунку на суму збільшення основного розміру пенсії поглинулись щомісячні доплати за попередні роки. Цю відмову вважає безпідставною та незаконною, а дії відповідача протиправними, оскільки показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії і про який йдеться у статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не є сталим. У кожної пенсії, призначеної та обчисленої відповідно до цього Закону, є «свій» показник середньої заробітної плати, який залежить від року призначення пенсії, і саме він має збільшуватись під час індексації. Відповідач лише автоматично провів перерахунок пенсії позивачки з 01.03.2024, з 01.03.2025 і встановив до її пенсії відповідні доплати. При цьому не здійснив з 01.03.2024, з 01.03.2025 індексації пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796, 1,115 відповідно, а тому допустив протиправну бездіяльність та порушив право позивача на належне пенсійне забезпечення. Серед іншого покликається на висновки Верховного Суду щодо застосування релевантних норм права, що висловлені в постановах від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23, від 27.01.2025 у справі № 620/7211/24.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в проведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 рр. (12 236,71 грн.), з якої сплачено страхові внески, та які враховуються для обчислення пенсії у розмірі 1,0796 та 1,115. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити індексацію та перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 рр., з якої сплачено страхові внески в сумі 12 236,71 грн., та які враховуються для обчислення пенсії за період із 01.07.2025 у розмірі 1,0796, 1,115, а також провести виплату перерахованої пенсії починаючи з 01.07.2025.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час індексації пенсії Пенсійний фонд неправомірно відмовився застосовувати до пенсії позивачки коефіцієнти індексації, встановлені постановами Кабінету Міністрів України № 185 та № 209, і замість цього призначив лише щомісячну доплату у розмірі 100 грн. Суд виходив із правової позиції Верховного Суду (постанова Судової палати від 16.04.2025 у справі № 200/5836/24), згідно з якою при індексації пенсій, призначених у 2020– 2023 роках, збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати, який був врахований при призначенні конкретної пенсії, а не показник середньої зарплати станом на 01.10.2017, передбачений Порядком № 124. У разі суперечності між підзаконним актом і законом застосуванню підлягають норми Закону № 1058-IV, як акта вищої юридичної сили. Відтак суд дійшов висновку, що при індексації пенсії позивача відповідач повинен був застосувати коефіцієнти 1,0796 (з 01.03.2024) та 1,115 (з 01.03.2025) до показника середньої заробітної плати, який використовувався при призначенні її пенсії (12 236,71 грн).
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивачу з 2023 року призначена пенсія за віком на підставі Закону № 1058. Для розрахунку пенсії позивача застосовується показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 років – 12 236,71 грн. Позивач отримує один і той самий вид пенсії з моменту її призначення, яку він наразі продовжує отримувати. Стосовно індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, з 01.03.2024 у розмірі 1,0796, з 01.03.2025 у розмірі 1,115 позивачу у відповідності до ПКМУ від 23.02.2024 № 185, від 25.02.2025 № 209 були встановлені відповідні підвищення: з 01.03.2024 в розмірі 100,00 грн. Постанови КМУ № 185 від 23.02.2024, № 209 від 25.02.2025 та Порядок № 124 є чинними і у встановлений законодавством спосіб протиправними не визнавались, а тому відповідач зобов`язаний був їх застосувати. Тому, відповідач не вчиняв протиправних дій та не порушив право позивача на належне пенсійне забезпечення.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п.3 ч.1 ст.311 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та з 30.05.2023 отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Позивач звернулася до відповідача із заявою від 21.10.2025, в якій просила провести індексацію пенсії за 2024-2025 рр. відповідно до частини 2 статті 42 Закону № 1058 та вимог постанов Уряду, що регулюють питання індексації пенсії, - із застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,0796, 1,115 відповідно.
Відповідач листом від 07.11.2025 № 26144-28063/П-52/8-1300/25 повідомив, що на час проведення індексації пенсії показник середньої заробітної плати, з якого була обчислена пенсія, становив 12 236,71 грн. (показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові за 2020-2022 роки), тому пенсійна виплата індексації не підлягала. Тому було встановлено щомісячні доплати: з 01.03.2024 проведено перерахунки пенсії у зв`язку з індексацією заробітку відповідно до Постанови № 185 із застосуванням проіндексованого показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, 7 994,47 грн. та у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Оскільки розмір пенсійної виплати в результаті перерахунку пенсії у зв`язку індексацією заробітку не підвищився, встановлено щомісячну доплату з 01.03.2024 розмірі 100 грн. відповідно до Постанови № 185. 3 01.03.2025 на виконання Постанови № 209 проведено перерахунок пенсій призначених у 2023 році із застосуванням збільшеного на 1,0345 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні (12 236,71 грн. х 1,0345). Станом на 01.03.2025 розмір пенсії обчислено при страховому стажі 36 років 02 місяці 08 днів (зарахований по 31.03.2023, коефіцієнт страхового стажу – 0,36167, понаднормовий стаж, понад 30 років – 6 років) та заробітної плати врахованої з 01.07.2000 по 31.03.2023 (коефіцієнт заробітної плати – 1,29033). Перерахований з 01.03.2025 середньомісячний заробіток для обчислення пенсії становив 16 334,13 грн. (12 236,71 грн. х 1,0345 х 1,29033). Пенсійна виплата з 01.03.2025 становила 6 133,14 грн., в т.ч. – 5 907,56 грн. – пенсія за віком (16 334,13 грн. – середньомісячний заробіток х 0,36167 – коефіцієнт страхового стажу); - 125,58 грн. – доплата за 6 років понаднормового стажу (2 093,00 грн. х 6 %); - 100,00 грн. – індексація з 01.03.2024. Враховуючи вищезазначене інформувало, оскільки розмір пенсійної виплати обчислений з урахуванням вищого показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за (2020-2022 роки) 12 236,71 грн. проводити індексацію пенсії з 01.03.2024 та 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнтів збільшення цього показника на 1,0796 та 1,115 підстав немає.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Індексація пенсій, призначених відповідно до Закону № 1058-IV, здійснюється на підставі алгоритму, визначеного Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 № 124 (далі – Порядок № 124), постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 25 лютого 2024 року № 185 (далі – Постанова КМУ № 185), постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» від 25.02.2025 № 209 (далі – Постанова КМУ № 209).
Позиція позивача зводиться до того, що належне застосування перелічених нормативно-правових актів передбачає, що показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії позивача (за 2020-2022, у розмірі 12 236,71 грн.) підлягає збільшенню на коефіцієнт 1,0796 з 01 березня 2024 року та на коефіцієнт 1,115 з 01 березня 2025 року при проведенні індексації пенсій згідно постановами КМУ № 185, № 209.
Позиція відповідача зводиться до того, що переліченими нормативно-правовими актами встановлено, що пенсії, при призначенні яких уже було застосовано показник середньої заробітної плати, який перевищує індексований розрахунковий показник, не підлягають щорічній індексації за формулою. У таких випадках замість індексації передбачається фіксована щомісячна доплата. При призначенні пенсії позивачу у 2023 році було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) за 2020-2022 рр. у розмірі 12 236,71 грн, що перевищує розмір показника середньої заробітної плати за 2014– 2016 роки з урахуванням індексації (4 888,83), тому підстав для індексації такої пенсії за формулою, визначеною частиною другою статті 42 Закону України № 1058-IV (з урахуванням коефіцієнтів) немає.
Оцінюючи аргументи сторін колегія суддів враховує, що питання тлумачення та застосування перелічених норм права при вирішенні аналогічних спорів права вже було предметом дискусії на рівні колегій суддів Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду. Розбіжності щодо різних підходів з цього питання усуває постанова від 16.04.2025 у справі № 200/5836/24 (№ К/990/4755/25), постановлена Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, що містить такі висновки:
«[…] 83. Таким чином, положення Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», не узгоджені з приписами частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, оскільки по-різному визначають показник, який збільшується на відповідні коефіцієнти:
- показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (за приписами Закону);
- показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 01 жовтня 2017 року (за приписами Порядку).
[…] 87. Таким чином, законодавче визначення умов і порядку загальнообов`язкового державного пенсійного страхування забезпечує передбачуваність, стабільність і довіру до пенсійної системи. Це є ключовою складовою соціального захисту населення.
88. Отже, абзац перший в сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124 повинні застосовуватися у відповідності з частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення.
89. В іншому випадку, відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
90. Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституцій України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту кореспондує з принципом верховенства права.
91. При цьому, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону».
92. Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
93. У випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
94. Таким чином, при проведенні перерахунку пенсій, призначених у 2020 - 2023 роках згідно з Законом № 1058-IV, у зв`язку з щорічною індексацією, збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, як це передбачено частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV. Застосуванню також підлягають відповідні постанови Кабінету Міністрів України «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» від 22 лютого 2021 року № 127, «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» від 16 лютого 2022 року № 118, «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» від 24 лютого 2023 року № 168.
95. Порядок № 124 підлягає застосуванню виключно в частині, яка не суперечить положенням Закону № 1058-IV.
96. З огляду на визначення загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами судова палата доходить висновку, що застосування при проведенні індексації пенсій, починаючи з 2020 року, відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV положень пункту 5 Порядку № 124, є протиправним.
97. З врахуванням вищевикладеного, абзац перший в сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124 повинні застосовуватися лише у відповідності з частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення вказаної пенсії.
98. За таких обставин, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав не знайшла підстав для відступлення від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 160/28752/23 та інших постановах, де він застосований.
99. Тому, застосовуючи наведені вище норми права, з урахуванням зазначених вище висновків Верховного Суду, судова палата констатує, що Управління, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу на підставі частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, встановивши йому щомісячну доплату до пенсії в розмірі 135 грн, 100 грн, 100 грн відповідно у 2022– 2024 роках, замість застосування коефіцієнтів збільшення 1,14, 1,197, 1,0796 відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача, діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.».
Оскільки цитоване судове рішення прийняла Судова палата з розгляд справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, то наведений підхід до правозастосування слід визнати домінуючим, а його дотримання – таким, що відповідає завданню забезпечення сталості та єдності судової практики. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому колегія суддів, керуючись наведеними нормами процесуального закону, при оцінці спірних правовідносин:
- застосовує відповідні постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 24.02.2024 № 185, «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» від 25.02.2025 № 209, - щодо визначення розміру відповідних коефіцієнтів;
- застосовує Порядок № 124 в частині, яка не суперечить положенням Закону № 1058-IV - абзац перший в сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124 відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.
Застосовуючи наведені норми права з урахуванням цитованих вище висновків Верховного Суду колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв протиправно, здійснюючи перерахунок пенсії позивачки на підставі частини другої статті 42 Закону № 1058-IV та встановлюючи щомісячну доплату до пенсії в розмірі 100 грн. у 2024 – 2025 роках замість застосування відповідних коефіцієнтів збільшення відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача. Отже, під час проведення індексації пенсії позивача відповідач повинен застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення цієї пенсії (12 236,71 грн.). 
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, КАС України, суд –
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі № 380/24881/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Т. В. Онишкевич