Справа № 944/669/25
Провадження №2/944/391/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.05.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Білецької М.О.
з участю секретаря судового засідання Хархаліс Л.А.
представника позивача Поставитюка В.В.
представника відповідача Чорнія І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маковея-61» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, 

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСББ «Маковея-61» Поставитюк В.В. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що ОСББ «Маковея-61» є юридичною особою, створеною співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1992 га, кадастровий номер 4625810100:04:003:1064. Об`єднання зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04 серпня 2015 року на підставі рішення загальних зборів від 26 травня 2015 року оформленого протоколом №1. Співвласники будинку по АДРЕСА_1 спільно користуються загальними приміщеннями будинку, прибудинковою територією, тимчасовими спорудами, розташованими на ній.
Об`єднання здійснює управління та нагляд за належним утриманням будинку, інженерних мереж, прибудинкової території, представляє співвласників з метою захисту їх прав та інтересів. На прибудинковій території житлового будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , який проживає по АДРЕСА_2 , самовільно збудований гараж. Даний гараж не був побудований та введений в експлуатацію в установленому законом порядку, земельна ділянка під забудову не відводилась, ОСОБА_2 не отримував містобудівні умови та обмеження, не реєстрував декларацію на початок будівельних робіт, не присвоював поштову адресу, не отримував технічні умови на підключення до інженерних комунікацій. Право власності не було зареєстровано. У зв`язку з цим рішенням Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області від 14.07.2011 №306 зобов`язано, зокрема, ОСОБА_3 до 01.08.2011 демонтувати самовільно збудований гараж на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_3 не виконав зазначеного рішення виконкому.
14 вересня 2016 року рішенням Яворівської міської ради Львівської області №325 Затверджено Детальний план території для утримання та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та надано ОСББ «Маковея-61» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1992 га для утримання та обслуговування багатоквартирного житлового будинку господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1 .
Детальним планом території для утримання та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 на місці самовільно збудованого ОСОБА_3 гаражу передбачено влаштування автостоянки для мешканців на 4 автомобілі. 
27 серпня 2017 року Яворівською міською радою Львівської області прийнято рішення №566 про передачу у власність ОСББ «Маковея-61» земельної ділянки площею 0,1992 га, кадастровий номер 4625810100:04:003:1064 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. 07.09.2017 зареєстровано право приватної власності ОСББ «Маковея-61» на земельну ділянку площею 0,1992 га, кадастровий номер 4625810100:04:003:1064 для будівництва і обслуговування житлового будинку. 
28 січня 2020 року рішенням Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №5 повторно зобов`язано ОСОБА_3 до 01.03.2020 демонтувати самовільно встановлений гараж на прибудинковій території ОСББ «Маковея-61». Однак і це рішення виконкому ОСОБА_3 не виконав. 
30 серпня 2024 року гр. ОСОБА_4 розпочала демонтаж даху самовільно збудованого ОСОБА_3 гаражу. Голові правління ОСББ «Маковея-61» Півоварчук О.І., ОСОБА_4 повідомила, що вона демонтує дах гаражу для здійснення будівництва другого поверху.
Враховуючи вище зазначене рішення Виконкому Яворівської міської ради про демонтаж цього гаражу, голова правління ОСББ «Маковея-61» Півоварчук О.І. запропонувала ОСОБА_5 припинити будь-які роботи до з`ясування обставин передачі їй прав на спірний гараж. Однак ОСОБА_5 продовжувала виконувати роботи. 
09.09.2024 представником позивача ОСОБА_6 отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.09.2024 №394100136, відповідно до якої встановлено, що право власності на гараж по АДРЕСА_3 зареєстровано на ОСОБА_1 , яка є матір`ю Єрохіної О.Р.
03.10.2024 ОСББ «Маковея-61» подало скаргу Яворівській міській раді, в якій просило вжити заходів щодо притягнення винних осіб до кримінальної та дисциплінарної відповідальності та винести на засідання Виконавчого комітету Яворівської міської ради питання про скасування наказу Відділу містобудування та архітектури Яворівської міської ради від 27.06.2024 року №3/751/1-24 з подальшим вилученням з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інформацію про присвоєння гаражу, що числиться за ОСОБА_1 , присвоєна адреса: АДРЕСА_3 . 
01.11.2024 Виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області листом №7867 повідомив, що 01.11.2024 рішенням Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №400 скасовано наказ Відділу містобудування та архітектури Яворівської міської ради Львівської області від 27.06.2024 №3/751/1-24. 
Наказом Відділу містобудування та архітектури Яворівської міської ради Львівської області від 26.11.2024 №3/923/1-24-1 анульовано адресу об`єкта нерухомого майна (гаражу) ОСОБА_1 , що була присвоєна наказом Відділу містобудування та архітектури Яворівської міської ради Львівської області від 27.06.2024 №3/751/1-24. Також була скасована реєстрація цієї адреси у Реєстрі будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Однак державна реєстрація прав на спірний гараж не скасована, гараж не демонтовано та донька ОСОБА_1 продовжує користуватися цим майном та реконструювати його, чим перешкоджає ОСББ «Маковея 61» користуватись належною йому на праві власності земельною ділянкою. 
З урахуванням наведеного, просить позов задовольнити.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області 03.03.2025 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 15.04.2025 за клопотання представника відповідача, розгляд справи відкладено.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 22.09.2025 у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 
25.11.2025 адвокат Поставитюк В.В. в інтересах ОСББ «Маковея-61» подав до суду письмові пояснення, в яких зазначає, передача у власність ОСББ «Маковея-61» земельної ділянки площею 0,1992 га, кадастровий номер 4625810100:04:003:1064 для будівництва і обслуговування житлового будинку, дає підстави ствердити, що земельна ділянка під уже збудоване нерухоме майно (гараж) відповідачці не надавалась. Рішення суду щодо визнання права власності на самочинно збудований гараж відсутнє. Спірний гараж збудований ОСОБА_3 , а не відповідачкою у справі. Документ про перехід права власності на гараж від ОСОБА_3 до відповідачки відсутній.
Окрім цього, Львівське обласне «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» листом №5302 від 03.01.2025 повідомило, що інформація про зареєстроване право власності на спірний гараж станом на 29.12.2012 рік відсутня. Наведене дає підстави вважати, що рішення державного реєстратора Бабія Р.П. від 31.07.2024 за індексним номером 74355025 щодо проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на гараж за адресою: АДРЕСА_3 є протиправним та підлягає скасуванню. Крім цього, будівництво спірного гаражу відбулось за рахунок прибудинкової території багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , яка не була відведена для будівництва гаражу, що безпосередньо перешкоджає здійсненню прав ОСББ, як власника такої земельної ділянки щодо володіння, користування та розпорядження нею, оскільки така земельна ділянка залишається забудованою.
25.11.2025 адвокат Чорній І.А. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду пояснення, в якому зазначає, що 07.09.2017 на спірний гараж зареєстровано право власності за відповідачкою. Стороною позивача не наведено жодного доказу, тобто не встановлено факт об`єктивних існуючих перешкод у користуванні даною земельною ділянкою. Крім цього додає, що позивач у 2016 році розробляв план території земельної ділянки і достовірно знав, що на його території знаходяться ряд будівель, приміщень, гаражів і не звертав на це уваги та жодних перешкод користування земельною ділянкою не було. З цього часу пройшло 8 років і позивач жодного разу не звертався до суду з вимогою про усунення перешкод користування земельною ділянкою.
З урахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити. 
26.11.2025 представник позивача подав клопотання про долучення доказів.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав в повному розмірі, просив такі задовольнити. Крім цього, просив стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 12500,00 грн.
В судовому засіданні представник відповідача Чорній І.А. щодо задоволення позовних вимог заперечив, пояснив, що відповідач ОСОБА_1 придбала даний гараж у ОСОБА_3 , а тому до відповідача перейшло право власності на спірний гараж у законний спосіб. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю. 
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №96987630 від 12.09.2017, за позивачем зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1992 га, кадастровий номер 4625810100:04:003:1064 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Крім цього, встановлено, що на даній території знаходиться гараж, що побудований ОСОБА_3 , який в подальшому відчужив його у власність ОСОБА_1 , що сторонами визнається та не оспорюється.
Відповідно до акту обстеження прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_1 , затвердженого 10 грудня 2009 року Міським головою Яворова В.Домашовець вбачається, що комісією при обстеженні прибудинкової території 8-ми квартирного двоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 встановлено на прибудинковій території 9 господарських споруд та 5 гаражів. Четверо громадян, які побудували і користуються гаражами і господарськими спорудами, серед яких ОСОБА_7 – не проживають в даному будинку. Комісія підтверджує факт самовільного будівництва господарських споруд та гаражів на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 . 
Відповідно до акту обстеження прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_1 на предмет самовільного будівництва господарських споруд та гаражів, затвердженого 28 квітня 2011 року Міським головою Яворова Венгераком С.І. вбачається, що на виконання розпорядження міського голови Яворова 04 квітня 2011 року №186, створено комісію для обстеження прибудинкової території у АДРЕСА_1 , на предмет самовільного будівництва господарських споруд та гаражів. На момент виходу комісії 28.04.2011 було встановлено, що на території біля будинку АДРЕСА_1 збудовано ряд господарських споруд та гаражів, серед власників яких є ОСОБА_3 , який у будинку АДРЕСА_1 не проживає. На підставі наведеного, комісія пропонує виконавчому комітету Яворівської міської ради розглянути питання щодо демонтажу даних господарських споруд та гаражів.
Рішенням №306 від 14.07.2011 виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області вирішено зобов`язати ОСОБА_3 до 01.08.2011 демонтувати самовільно збудований гараж на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
Рішенням №5 від 28.01.2020 виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області вирішено зобов`язати, серед інших, ОСОБА_3 до 01.03.2020 демонтувати самовільно встановлені господарські будівлі та гаражі на прибудинковій території ОСББ «Маковея-61».
В подальшому, а саме 27 червня 2024 року, наказом №3/751/1-24 відділу містобудування та архітектури Яворівської міської ради Львівської області наказано присвоїти гаражу, який числиться за ОСОБА_1 адресу: АДРЕСА_3 .
З витягу реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 , в реєстр внесено відомості щодо присвоєння адреси на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 09.09.2024, державним реєстратором Яворівської міської ради Львівської області Бабієм Р.П. внесено відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на гараж, загальною площею 25 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Підставою для реєстрації стали наступні документи: технічний паспорт, виданий 29.06.2024, документ, що підтверджує присвоєння адреси, виданий 28.06.2024, документ від БТІ, що містить відомості про зареєстроване право власності до 01.01.2013.
В подальшому, рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №400 від 01.11.2024 вирішено скасувати наказ відділу містобудування та архітектури Яворівської міської ради від 27.06.2024 №3/751/1-24 «Про присвоєння адреси гаражу гр. ОСОБА_1 ». Зобов`язано відділ містобудування та архітектури Яворівської міської ради Львівської області (О.Собко) видати наказ про анулювання адреси об`єкта нерухомого майна та внести відповідну інформацію до Реєстру будівельної діяльності.
Наказом №3/923/1-24-1 від 26.11.2024 відділу містобудування та архітектури Яворівської міської ради Львівської області, анульовано адресу об`єкта нерухомого майна (гараж) ОСОБА_1 , що була присвоєна наказом відділу містобудування та архітектури Яворівської міської ради Львівської області від 27.06.2024 №3/751/1-24.
Згідно відповіді директора Львівського обласного «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №5302 від 03.01.2025, інформація про зареєстроване право власності на спірний гараж станом на 29.12.2012 рік відсутня, реєстрація права власності на гараж станом на 29.12.2012 не проводилась. Інвентаризаційна справа заведена лише 10.07.2024.
Згідно ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об?єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Пунктом 1 частини першої статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
Частиною 2 статті 42 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №96987630 від 12.09.2017, за позивачем зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1992 га, кадастровий номер 4625810100:04:003:1064, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Яворівської міської ради Львівської області №566 від 17.08.2017.
Тобто земельна ділянка була надана у власність ОСББ для для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім цього, відповідно до Детального плану території для утримання та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , затвердженого рішенням Яворівської міської ради Львівської області №325 від 14 вересня 2016 року, на місці самовільно збудованих гаражів та сараїв передбачено влаштування автостоянки для мешканців.
Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).
Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. При цьому права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в повному обсязі можуть належати лише власникові земельної ділянки.
Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина перша статті 375 ЦК України).
Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).
За змістом частин першої, другої, четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Згідно з вимогами цивільного законодавства України самочинно збудовані будівлі не є об`єктом цивільних прав, відповідно, не можуть вільно відчужуватися.
Самовільне зайняття земельної ділянки є правопорушенням відповідно до статті 211 ЗК України. Самовільним зайняттям земельної ділянки є активні протиправні дії особи, спрямовані на фактичне заволодіння чи/та використання земельної ділянки або її частини за відсутності рішення уповноваженого органу чи волевиявлення власника про її відчуження чи надання в користування.
Відсутність в особи прав на земельну ділянку за загальним правилом унеможливлює отримання такою особою документів, необхідних для виконання будівельних робіт, оскільки, як зазначалося вище, право на забудову земельної ділянки належить власнику або особі, яка має відповідні речові права на земельну ділянку.
Отже, якщо об`єкт будується або збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, це є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації його судом об`єктом самочинного будівництва.
У разі здійснення будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, найбільшого порушення зазнає право власника користуватись земельною ділянкою, яке слід розглядати як юридично гарантовану правовими нормами можливість власника самостійно господарювати на земельній ділянці, використовувати її корисні властивості для задоволення власних соціальних, економічних, духовних та інших потреб, тобто можливість її господарської експлуатації та, як наслідок, отримання доходу від неї.
Особа, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що їй не належить, своїми протиправними діями позбавляє власника можливості належним чином вільно користуватися земельною ділянкою.
Відносини власника земельної ділянки із особою, яка вчинила самочинне будівництво на його земельній ділянці, регулюються частинами четвертою - шостою статті 376 ЦК України. Такі відносини, як і будь-які інші відносини власності, є абсолютними, в яких праву власника кореспондує обов`язок усіх і кожного утримуватися від будь-яких посягань на це право.
Основу такої правової охорони утворює принцип єдності земельної ділянки й будівель та споруд, розташованих на ній, основною ідеєю якого є унеможливлення виникнення ситуацій, у яких будівля й земельна ділянка стають об`єктами конкуруючих прав та інтересів різних суб`єктів. Законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритетності захисту прав власника земельної ділянки.
У постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці.
З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Судув постанові від 17 грудня 2025 року в справі № 908/2388/21 виснувала, що самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, є порушенням прав власника відповідної земельної ділянки.
Відповідач не надав жодних доказів щодо надання йому у власність чи користування земельної ділянки для будівництва на ній об`єктів нерухомого майна (гаражу), в свою чергу рішення про присвоєння адреси нерухомому майну (гаражу), що стало підставою для державної реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_1 , рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №400 від 01.11.2024 скасовано.
Таким чином судом встановлено, що відповідач користується земельною ділянкою, яка передана позивачу у власність без правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або право користування нею, тобто без належних на те підстав.
У пунктах 173, 174, 177 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2025 року у справі № 908/2388/21 зазначено, що частиною четвертою статті 376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва. До визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва судом в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України, статус об`єкта самочинного будівництва не змінюється.
Право на нерухому річ у особи, яка здійснила самочинне будівництво не виникає, а отже не може бути передано іншим особам.
Водночас, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач), яким в даному випадку є відповідач ОСОБА_1 .
Слід з-поміж іншого зауважити, що процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Також суд під час розгляду справи зможе оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів.
Останній набувач не позбавлений можливості звернутися з вимогою про відшкодування збитків до особи, в якої придбав об`єкт самочинного будівництва.
З урахуванням викладеного, належним відповідачем у цій справі за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва є ОСОБА_1 , яка згідно пояснень її представника придбала спірний гараж у гр.  ОСОБА_3 .
При цьому, ОСОБА_1 не є членом ОСББ «Маковея-61» та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Системний аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст.376 ЦК України дозволяє стверджувати, що державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, а державна реєстрація визначає лише момент, з якого право власності може виникнути за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
У постанові від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123).
Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.
Повноцінне здійснення прав на нерухоме майно неможливе без державної реєстрації з огляду на те, що вона є завершальним етапом набуття повного обсягу речових прав. Однак сама по собі державна реєстрація речових прав не захищає учасників цивільних відносин від порушень права власності та інших речових прав.
Відтак за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки і розташованого на ній нерухомого майна (пункт 139 постанови від 17 грудня 2025 року у справі № 908/2388/21).
Отже заявлені у цій справі ОСББ позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Бабія Романа Петровича від 31.07.2024 за індексним номером: 74355025, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 на гараж за адресою: АДРЕСА_3 , та закриття розділу в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього об`єкта (РНОНМ: 2979556346140), не спрямовані на захист речового права на земельну ділянку, відтак не є належним способом захисту права.
У задоволенні вказаних вимог належить відмовити у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав.
У даній справі належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України, відтак позовна заява у частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, кадастровий номер 4625810100:04:003:1064 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення гаражу, загальною площею 31,2 кв.м., позначеного під літ «А» у технічному паспорті, виготовленому 26.04.2024 ФОП ОСОБА_8 підлягає до задоволення. 
Щодо витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зобов?язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При цьому, суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов?язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Судом встановлено, що 16.12.2024 між ОСББ «Маковея-61» та адвокатом Поставитюком В.В. було укладено Договір №11 про надання правової допомоги та видано ордер серії ВС №1344897.
Відповідно до даного договору, представником Поставитюком В.В. надано ОСББ «Маковея-61» правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 12500,00 грн.
З акту виконаних робіт від 06.11.2025 вбачається, що представником позивача надавались послуги адвоката, шляхом участі в чотирьох судових засіданнях 28.05.2025, 17.05.2025, 22.09.2025, 04.10.2025.
При цьому в графі «кількість засідань» зазначено 5 засідань, загальна сума становить 5000,00 грн.
Враховуючи наведене сума, яка підлягає до стягнення з відповідача за даним актом становить 4000,00 грн. 
Таким чином суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу в розмірі 11500,00 грн, сума якої є співмірною зі складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та відповідає критерії реальності витрат, розумності їх розміру.
Із врахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 11500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1514,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст 12, 19, 81, 141, 158, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маковея-61» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою – задовольнити частково.
Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, кадастровий номер 4625810100:04:003:1064, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення гаражу, загальною площею 31,2 кв.м., позначеного під літ «А» у технічному паспорті, виготовленому 26.04.2024 ФОП ОСОБА_8 . 
В задоволенні решти вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маковея-61» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маковея-61» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 20 травня 2026 року.

Повне найменування сторін.
Позивач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маковея-61», ЄДРПОУ 39928386, юридична адреса: м.Яворів Львівської області, вул.Маковея, 61. 

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 . 

Суддя     М.О. Білецька