ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/656/26 Справа № 243/6771/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соловйова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника Чередниченка Ю.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Чередниченка Ю.В. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 січня 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, непрацюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 25.07.2025 року о 13-03 год. в с-ще Черкаське, вул. Знаменський тупік, біля буд. 1, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував т.з. ЗАЗ Daewoo, р.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапис, а саме на нагрудний персональний відеореєстратор. Від керування т.з. відсторонений шляхом передачі тверезому водію. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумі доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 605,60 грн.
З таким судовим рішенням не погодився захисник Чередниченко Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що постанова Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 січня 2026 року є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що під час ухвалення постанови судом були порушені вимоги ст.ст. 245, 247, 256, 266, 268, 280 КУпАП. Зазначає, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, надати їм належну правову оцінку і залежно від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Зазначає, що під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, з урахуванням практики ЄСПЛ та тяжкості стягнення, мають застосовуватися стандарти доказування, наближені до кримінального провадження, зокрема стандарт доведення вини поза розумним сумнівом. Вважає, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що суд першої інстанції обґрунтував постанову протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №402169 від 25 липня 2025 року, відеозаписом, доданим до протоколу, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також рапортом поліцейського Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП Донецької області Департаменту патрульної поліції. Вважає, що зазначені матеріали є неналежними доказами, оскільки, на думку захисника, вони здобуті працівниками поліції з порушенням вимог законодавства, зокрема Інструкції про застосування органами внутрішніх справ технічних приладів, що мають функції відеозв`язку та кінозйомки, засобів фотозйомки, затвердженої Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року за №1026, Інструкції Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України за №1376, а також Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 9 листопада 2015 року за №1452/735. Вказує, що працівник поліції повинен був роз`яснити ОСОБА_1 положення статей 55, 56, 59, 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, внести відповідні відомості до протоколу та з`ясувати, чи зрозумілі йому оголошені права. Зазначає, що такі дії належним чином проведені не були. Вважає, що до складання протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції повинен був оголосити під відеозапис всі ознаки алкогольного або наркотичного сп`яніння, які були виявлені у водія, однак такі вимоги, на думку захисника, не були дотримані. Вказує, що справа була розглянута судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 та за відсутності його захисника адвоката Чередниченка Ю.В. Зазначає, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 07 січня 2026 року. Зазначає, що захисником подавалась заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з відсутністю електропостачання та інтернету за адресою його перебування у місті Дніпро по вул. Івана Акінфєєва №11. Вказує, що посилання суду на ненадання доказів поважності причин неявки не відповідає матеріалам справи, оскільки захисником надавався графік відключень електропостачання за відповідною адресою. Вказує, що графік відключення електропостачання в місті Дніпро розміщується в інтернет-ресурсах лише напередодні увечері, а тому вирішити питання про участь захисника в судовому засіданні через інший суд у режимі відеоконференції не було можливим. Зазначає, що захисник неодноразово подавав до суду заяви про відкладення розгляду справи, однак такі дії були обумовлені поважними причинами, а саме тим, що протягом тривалого часу він не мав можливості ознайомитися з матеріалами справи, зокрема з відеозаписами як додатком до протоколу про адміністративне правопорушення. Вказує, що заява про ознайомлення з матеріалами справи подавалась ще у серпні 2025 року, а можливість ознайомитися з матеріалами у повному обсязі була надана лише у грудні 2025 року. Вважає, що право ОСОБА_1 на правову допомогу при розгляді справи було порушено, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Вказує, що матеріали, на які послався суд першої інстанції, є неналежними та недостатніми доказами, оскільки не підтверджують, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, а також не підтверджують, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння в медичному закладі чи не був згоден на проходження такого огляду. Зазначає, що під час поліцейської операції працівниками поліції були порушені положення Інструкції Про порядок застосування органами внутрішніх справ технічних приладів, що мають функції відеозйомки, кінозйомки, фотозйомки, затвердженої Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року за №1026, оскільки відеозапис вівся не з моменту початку поліцейської операції, не охоплював усієї події та не був безперервним до моменту її повного завершення. Вказує, що поліцейським також не було дотримано вимог щодо перевірки встановлення на відповідному технічному пристрої дати та часу здійснення фіксації правопорушення, що, на думку захисника, є підставою для визнання наданих поліцейськими доказів неналежними. Посилається на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 02 травня 2024 року у справі №243/658/24, зазначаючи, що аналогічні обставини були підставами для скасування постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2024 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вказує, що після того, як працівник поліції вдруге запитав ОСОБА_1 , чи не відмовляється він від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, останній заявив, що не заперечує проти направлення його на медичний огляд до медичного закладу. Зазначає, що відеозапис, наданий працівником поліції як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення, не містить цієї заяви, оскільки, на думку захисника, відеозапис здійснювався неналежним чином та не охоплював усього часу проведення поліцейської операції. Зазначає, що під час розгляду справи ОСОБА_1 та його захисник мали намір заявити клопотання про допит працівника поліції уповноваженої посадової особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення. Вказує, що через порушення судом вимог ст. 268 КУпАП та розгляд справи без участі ОСОБА_1 і його захисника вони не мали можливості надати суду всі належні докази, які, на їх думку, підтверджували б відсутність складу адміністративного правопорушення. Вважає, що обов`язок доказування покладається на орган або особу, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, а особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою непричетність до вчинення правопорушення. Посилається на ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справах «Коробов проти України» та «Ірландія проти Сполученого Королівства», зазначаючи, що висновки суду мають ґрунтуватися лише на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказах. Вважає, що поза розумним сумнівом не доведено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або що він відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказував, що не перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що судом першої інстанції не були допитані поліцейські, які складали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , хоча, на думку захисника, при оформленні відповідних матеріалів були допущені істотні порушення декількох інструкцій та інших норм законодавства України. Вважає, що суд першої інстанції хибно визнав надані поліцейськими докази належними та допустимими, а висновок про винуватість ОСОБА_1 є необґрунтованим. Просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу вищезазначеного адміністративного правопорушення.
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін по справі, суд апеляційної інстанції, вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
Даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №402169 від 25.07.2025 року, складеного уповноваженою посадовою особою у встановленому порядку, зі змісту якого вбачається, що 25.07.2025 року о 13-03 год. в с-ще Черкаське, вул. Знаменський тупік, біля буд. 1, водій ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). керував т.з. ЗАЗ Daewoo, р.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапис, а саме на нагрудний персональний відеореєстратор. Від керування т.з. відсторонений шляхом передачі тверезому водію. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5311379 від 25.07.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 510 грн;
Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов`янська» від 25.07.2025 року;
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду;
Довідкою за базами «ІПНП Армор», відповідно до якої посвідчення водія серійним номером НОМЕР_3 вид. ТСЦ 1443 від 22.07.2021 року, категорія «В» видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Довідкою інспектора СРПП ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при перевірці за наявними базами не значиться серед списку позбавлених права керування транспортними засобами, отримував посвідчення водія НОМЕР_3 від 22.07.2021 року, категорії «А1, А, В» виданий ТСЦ 1443. Протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не притягався;
Носієм інформації з відеозаписом, з якого вбачається, що працівниками поліції був т.з. ВАЗ21053, р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 . Причина зупинки – водій не був пристебнутий пасами безпеки. В ході спілкування працівниками поліції з водієм ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного спяніння: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота. Водій повідомив, що алкогольні напої він не вживав. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки т.з. за допомогою алкотестеру Драгер, на що він відмовився. Також водію було запропоновано пройти такий огляд у мед. закладі, на що останній відповів відмовою. Після чого, працівником поліції було попереджено ОСОБА_1 про відповідальність згідно пункту правил 2.5 ПДР України та про те, що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Також з відеозапису вбачається, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення водію були розясненні його права та обовязки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Зі змістом складеного водія ОСОБА_1 було ознайомлено, заперечень чи клопотання від нього не надходило.
Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, а також про безпідставну відмову у відкладенні розгляду справи, апеляційний суд зазначає наступне.
Вказані доводи є необґрунтованими та не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Чередниченко Ю.В. були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. При цьому судові засідання, призначені на 15.08.2025р., 23.09.2025р., 03.11.2025р., 03.12.2025р., 24.12.2025р. відкладалися на підставі клопотань адвоката Чередниченка Ю.В. про перенесення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та надання заперечень, а також через відсутність електропостачання та інтернету за місцезнаходженням захисника.
Апеляційний суд враховує, що справа перебувала на розгляді суду першої інстанції з серпня 2025 року по січень 2026 року, тобто сторона захисту мала достатній час для реалізації процесуальних прав, подання пояснень, заперечень, доказів та клопотань.
Посилання захисника на неможливість участі у судовому засіданні через відсутність електропостачання та інтернету за його місцезнаходженням не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Сам по собі графік відключень електропостачання не підтверджує об`єктивну неможливість захисника взяти участь у судовому засіданні, у тому числі шляхом прибуття до суду особисто, використання іншого місця підключення або звернення з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення іншого суду.
Ризики технічної неможливості участі у судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, у тому числі відсутність інтернету, електропостачання чи переривання зв`язку, покладаються на учасника провадження, який обрав такий спосіб участі у справі. При цьому стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_1 або його захисник були об`єктивно позбавлені можливості взяти участь у розгляді справи іншим доступним способом.
Апеляційний суд також враховує, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відноситься до переліку справ, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, учасники судового провадження зобов`язані добросовісно користуватися своїми процесуальними правами, демонструвати готовність брати участь у розгляді справи та утримуватися від дій, які спрямовані на затягування провадження.
За таких обставин розгляд справи судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 та його захисника не свідчить про порушення права на захист, оскільки вони були належним чином повідомлені про розгляд справи, мали достатній час для реалізації своїх прав, а заявлене клопотання про відкладення розгляду справи не містило належного обґрунтування неможливості участі захисника у судовому засіданні.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне роз`яснення ОСОБА_1 його прав, апеляційний суд зазначає, що такі доводи є необґрунтованими та спростовуються змістом дослідженого відеозапису.
З відеозапису вбачається, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Зі змістом складеного протоколу водій був ознайомлений, заперечень чи клопотань від нього на той час не надходило. Працівник поліції окремо перепитував ОСОБА_1 чи все йому зрозуміло, його права та обов`язки.
Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати пояснення, заявити клопотання, скористатися правовою допомогою або реалізувати інші права, передбачені ст. 268 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не були належним чином оголошені ознаки алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зазначає, що такі доводи також не знайшли свого підтвердження.
З матеріалів справи та відеозапису вбачається, що під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме почервоніння очей та запах алкоголю з порожнини рота, про що було повідомлено водія ОСОБА_1 . У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. З чим був ознайомлений ОСОБА_1 . 
За наявності встановлених ознак алкогольного сп`яніння працівники поліції мали правові підстави запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Відмова водія від проходження такого огляду і утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що наявний у матеріалах справи відеозапис не можна визнати належним та допустимим доказом, оскільки він є неповним, не безперервним, не охоплює всієї події та не відображає всіх обставин спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.
Апеляційний суд встановив, що долучений до матеріалів справи відеозапис містить достатній обсяг відомостей для перевірки фактичних обставин справи, а саме: спілкування працівників поліції з водієм, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, пропозицію пройти такий огляд у медичному закладі, відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, роз`яснення йому прав та складання адміністративних матеріалів.
Сам по собі факт того, що відеозапис складається з кількох відеофайлів, не свідчить про його недопустимість або недостовірність, оскільки формування відеозапису декількома файлами може бути зумовлено технічними особливостями роботи відповідного відеореєстратора. При цьому апелянтом не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про монтаж, підробку відеозапису або викривлення зафіксованих на ньому обставин.
Відеозапис як доказ отриманий у порядку, визначеному законом, зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами у справі про адміністративне правопорушення можуть бути фактичні дані, у тому числі отримані за допомогою технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Крім того, порядок застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, визначений Інструкцією, затвердженою наказом МВС України від 18.12.2018 №1026. Наявні у матеріалах справи відеозаписи не дають підстав вважати, що під час їх отримання були допущені такі порушення зазначеної Інструкції, які б унеможливлювали їх використання як доказу у справі.
Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, відновити послідовність подій та оцінити поведінку водія і працівників поліції під час оформлення адміністративних матеріалів.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 нібито не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі, а висловлював згоду на направлення до медичного закладу, спростовуються змістом дослідженого відеозапису, з якого вбачається, що після виявлення ознак алкогольного сп`яніння йому було запропоновано пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, однак від проходження такого огляду він відмовився.
За таких обставин апеляційний суд не має сумнівів щодо належності, допустимості та достовірності відеозапису, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що матеріали справи не підтверджують факту перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля та факту його відмови від проходження огляду, є безпідставними, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, постановою за ч. 5 ст. 121 КУпАП, направленням на огляд, актом огляду, довідками щодо посвідчення водія та відеозаписом події.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 при складанні протоколу зазначав, що не перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не спростовує факту його відмови від проходження огляду. Незгода особи з наявністю у неї стану сп`яніння не звільняє її від обов`язку виконати законну вимогу поліцейського та пройти огляд у встановленому порядку.
При цьому предметом доказування у цій справі є не факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння як такий, а встановлення факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Саме така відмова є самостійною підставою для адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо посилань апеляційної скарги на стандарт доказування «поза розумним сумнівом», презумпцію невинуватості, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд зазначає, що наведені положення самі по собі не спростовують встановлених у справі фактичних обставин.
Апеляційний суд перевірив наявні у справі докази у їх сукупності та вважає, що вони є належними, допустимими, взаємопов`язаними між собою та достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом та маючи ознаки алкогольного сп`яніння, на законну вимогу працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність допиту працівників поліції, які складали матеріали відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає, що такі доводи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Оскільки допит свідків є правом, а не обов`язком суду. 
Матеріали справи містять достатню сукупність доказів для встановлення фактичних обставин справи та перевірки законності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Сам лише намір сторони захисту у майбутньому заявити клопотання про допит поліцейського не свідчить про неповноту судового розгляду, якщо наявні у справі докази дозволяють встановити всі істотні обставини правопорушення.
Щодо посилання захисника на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 02 травня 2024 року у справі №243/658/24, апеляційний суд зазначає, що судове рішення в іншій справі не має наперед встановленого значення для вирішення цієї справи, оскільки кожна справа про адміністративне правопорушення вирішується з урахуванням конкретних фактичних обставин та доказів, наявних саме у відповідному провадженні.
У цій справі апеляційний суд перевірив докази, наявні в матеріалах справи щодо ОСОБА_1 , і не встановив таких порушень порядку фіксації чи оформлення матеріалів, які б тягнули недопустимість доказів або свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення.
Щодо загальних тверджень захисника про порушення судом вимог ст.ст. 245, 247, 256, 266, 268, 280 КУпАП, апеляційний суд зазначає, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки зводяться до незгоди сторони захисту з оцінкою доказів та висновками суду, однак не спростовують встановлених фактичних обставин справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою посадовою особою, містить необхідні відомості про подію правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ознаки алкогольного сп`яніння та факт відмови від проходження огляду. Інші матеріали справи узгоджуються між собою та підтверджують викладені у протоколі обставини.
Таким чином, твердження захисника про неналежність та недопустимість доказів, порушення права на захист, неповноту судового розгляду, недоведеність вини ОСОБА_1 та відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Дії, вчинені ОСОБА_1 є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Чередниченка Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 січня 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя