ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 р.	Справа № 591/6881/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , Фоміної Л.О. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Клименко А.Я., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, повний текст складено 05.05.26 року по справі № 591/6881/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Ренчки Миколи Вікторовича , Департаменту патрульної поліції   
про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Ренчки Миколи Вікторовича, в якому просив суд:
- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4923888 від 08.06.2025, а справу про адміністративне правопорушення- закрити. 
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не вчиняв правопорушення, за вчинення якого його притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою, а тому просить суд скасувати постанову. Зазначив, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби на видному місці розміщена не була.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30.04.2026 позовні вимоги задоволено.
Скасовано постанову серія ЕНА №4923888 від 08 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.04.2026 скасувати та ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивач керуючи транспортним засобом рухався в населеному пункті зі швидкістю 73 км/год, при дозволеній швидкості 50 км/ч, що чітко зафіксовано на відповідному приладі TruCam. Позивачеві під час розгляду справи надавались для ознайомлення докази вчиненого ним правопорушення. Зазначає, що поліцейський керуючись наявними доказами та нормами власної дискреції, виніс законну та правомірну постанову. Також зазначає, що на офіційному сайті Департаменту патрульної поліції розміщена інформація про ділянки дороги, на яких здійснюється вимірювання швидкості за допомогою приладу TruCam та вказано, що зазначені ділянки дороги облаштовані відповідними дорожніми знаками, в тому числі на ділянці автодороги М-06 Київ-Чоп 497 км 700 м (с. Новий Милятин). Тобто цілком логічно, що на даній ділянці встановлено відповідний дорожній знак 5.76. Апелянт звернув увагу на те, що на відеозаписі із нагрудного відеорегістратора інспектора чітко видно, що авто зупинено перед закінченням населеного пункту, оскільки за декілька десятків метрів від зупинки авто видно дорожній знак 5.52 "Кінець населеного пункту".
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.
Враховуючи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема передбаченої ч. 5 ст. 286 КАС України, колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 4923888 від 08.06.2025, складеної відносно ОСОБА_1 , останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, так як він керуючи транспортним засобом BMW 640I XDRIVE GT, реєстраційний номер НОМЕР_1 08.06.2025 о 14 -49 год., на ділянці дороги А/Д М-06 КИЇВ-ЧОП 497 км 700 м, перевищив встановлене обмеження швидкості для населених пунктів в 50 км/год, позначеного дорожнім знаком 5.49 та 5.76, більш ніж на 20 км/год., а саме: в населеному пункті Новий Милятин рухався зі швидкістю 73 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем TruCam ІІ LTI 20/20 ТС 008386, чим порушив п.12.4 ПДР України.
Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, але вважає що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав та мотивів його прийняття, враховуючи наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Згідно п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Частиною 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року 1306.
Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Положеннями статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. В свою чергу, належним доказом правопорушення є зокрема фото або відеофіксація вчиненого правопорушення.
В оскаржуваній постанові зазначено, що 08.06.2025 14:49:03, а/д М-06 Київ-Чоп 497 км 700м, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом перевищив встановлене обмеження швидкості для населених пунктів в 50 км/год, позначеного дорожнім знаком 5.49 та 5.76, більш ніж на 20 км/год. А саме в населеному пункті Новий Милятин рухався зі швидкістю 73 км/год., швидкість вимірювалась лазерним приладом TRUcam ІІ LTI 20/20 ТС008368, чим порушив пункт 12.4. Правил дорожнього руху України.
При цьому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, в яких зазначено, що відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCAM LTI 20/20, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, оскільки зазначений лазерний вимірювач віднесено до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто вказаний прилад конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.
Так, аналізом позовних вимог колегією суддів встановлено, що позивач посилається на протиправність спірної постанови та порушення його права на захист. Зокрема, інспектор безпідставно відхилив клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи для укладення договору з адвокатом та отримання правової допомоги.
В свою чергу, Департамент патрульної поліції зазначає, що поліцейський керуючись наявними доказами та нормами власної дискреції, виніс законну та обгрунтовану постанову ЕНА № 4923888 від 08.06.2025, що підтверджується відеодоказом з боді камери, який міститься в матеріаах справи, зокрема щодо факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , роз`яснення йому суті вчиненого правопорушення та факт процедури розгляду справи. 
З цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.
В матеріалах справи міститься відеозапис, оглядом якого встановлено, що інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенант поліції Ренчкою М.В. при розгляді адміністративної справи безпідставно відхилено клопотання позивача щодо відкладення розгляду справи та надання можливості скоритатись правом на захист.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що положення частини першої статті 59 Конституції України "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.
Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України зазначає, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня.
Отже, право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова не містить даних приладу на який був зафіксований розгляд справи, що в свою чергу вказує на недопустимість зазначеного доказу, в розумінні ст. 73 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема у постанові від 13.02.2020 року у справі № 524/9716/16-а зазначив "приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху".
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення".
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки наданий відповідачем відеозапис з боді-камери не може бути визнаний належним доказом у розумінні ст. 73 КАС України через відсутність відомостей про технічний засіб у спірній постанові (всупереч вимогам ст. 283 КУпАП), суд позбавлений об`єктивної можливості перевірити обставини того, чи надав поліцейський можливість позивачу скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, а саме - правом користуватися юридичною допомогою адвоката, якою він бажав скористатися під час розгляду справи, що прямо передбачено чинним законодавством. Тобто, відсутність такого запису унеможливлює перевірку дотримання прав особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а також дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів зауважує, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Також слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, однак не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, у зв`язку з чим вказане рішення підлягає зміні його мотивувальної та резолютивної частині частини.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.04.2026 по справі № 591/6881/25 змінити з підстав та мотивів його прийняття, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених в даній постанові та викласти другий абзац резолютивної частини Зарічного районного суду м. Суми від 30.04.2026 по справі №561/6881/25 в наступній редакції:
"Скасувати постанову серія ЕНА №4923888 від 08 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення."
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	В.Б. Русанова   Л.О. Фоміна   	
Повний текст постанови складено 17.06.2026 року