ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 420/22165/23
адміністративне провадження № К/990/37919/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Жука А.В., Мацедонської В.Е.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух)
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року (головуючий суддя - Катаєва Е.В.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року (головуючий суддя - Яковлєв О.В., судді: Єщенко О.В., Крусян А.В.)
у справі № 420/22165/23
за позовом ОСОБА_1 
до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух)
третя особа Міністерство оборони України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
І. РУХ СПРАВИ
1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова № 168) з 24 лютого 2022 року в розмірі 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а з 15 вересня по 03 жовтня 2022 року, з 14 лютого по 15 березня 2023 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух) нарахувати та виплатити з 24 лютого 2022 року додаткову винагороду згідно постанови № 168 в розмірі 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а з 15 вересня по 03 жовтня 2022 року, з 14 лютого по 15 березня 2023 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що є військовослужбовцем Збройних Сил України та з 2005 року відряджений до Украероруху. Після введення в Україні воєнного стану у період з 15 вересня 2022 року по 03 жовтня 2022 року відряджався до м. Кривий Ріг, а з 14 лютого 2023 по 15 березня 2023 року направлений в розпорядження оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для виконання поставлених задач. Проте додаткову винагороду, передбачену пунктом 1 Постанови № 168 виплачено не було, а на звернення про здійснення такої виплати відмовлено з посиланням, що військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху, спірні виплати не передбачені.
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року, позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30 000 грн у період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2023 року пропорційно в розрахунку на місяць, а у періоди з 15 вересня 2022 року по 03 жовтня 2022 року та з 14 лютого 2023 року по 15 березня 2023 року збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2023 року додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а у періоди з 15 вересня 2022 року по 03 жовтня 2022 року та з 14 лютого 2023 року по 15 березня 2023 року збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
4. Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями відповідач звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
5. Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
6. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2025 року для розгляду справи №420/22165/23 визначено колегію суддів у складі головуючої судді Білак М.В., суддів Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.
7. Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2025 року зупинено касаційне провадження у справі №420/22165/23 до набрання законної сили рішенням Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №160/13876/22.
8. Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2026 року поновлено касаційне провадження у справі №420/22165/23.
9. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2026 року для розгляду справи №420/22165/23 визначено колегію суддів у складі головуючої судді Білак М.В., суддів Жука А.В., Мацедонської В.Е.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.
11. Наказом Міністра оборони України від 07 липня 2005 року № 411 майора ОСОБА_1 , командира авіаційного загону 29 змішаної авіаційної ескадрильї Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », увільнено від займаної посади та відряджено до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі.
12. Наказом Міністра оборони України від 06 вересня 2018 року № 577 відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з підполковником ОСОБА_1 укладено новий контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.
13. Наказом Одеського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 14 вересня 2022 року №37/вд на виконання розпорядження Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 12 вересня 2022 року №10/924/ОКП/ПС-Е та розпорядження заступника директора-начальника Украероцентру від 13 вересня 2022 року № 1/111/БР для виконання завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп Повітряних Сил Збройних Сил України на ОКП угрупувань військ (груп) та проведення ротації військовослужбовців ОЦВС підполковника ОСОБА_1 відряджено до міста Кривий Ріг на період з 15 вересня по 14 листопада 2022 року (підстава: службова записка від 14 вересня 2022 року № 21.1-04/58/22).
14. 14 вересня 2022 року полковнику ОСОБА_1 видано посвідчення про відрядження до ОКП ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » терміном 61 день з 15 вересня по 14 листопада 2022 року для виконання службових (бойових) завдань в районі відповідальності ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». 
15. Відповідно до наказу командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 17 вересня 2022 року № 79 вважати ОСОБА_1 таким, що прибув 15 вересня 2022 року до складу сил та засобів оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
16. З 30 вересня 2022 року оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » перейменовано в оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
17. Відповідно до архівної довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 23 січня 2023 року № 179/1/618 в період з 15 вересня по 03 жовтня 2022 року оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » вело бойові дії в смузі відповідальності (довідка видана на підставі журналу бойових дій № 23/143/38т).
18. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 жовтня 2022 року № 265 вважати ОСОБА_1 таким, що прибув у службове відрядження до військової частини НОМЕР_1 , на 42 доби, з 04 жовтня по 14 листопада 2022 року, для виконання службових (бойових) завдань.
19. Наказом директора Одеського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 10 лютого 2023 року № 7/вд на виконання бойового розпорядження Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 08 лютого 2023 року № 10/994/ОКП/ЛІС-Е та розпорядження заступника директора-начальника Украероцентру від 09 лютого 2023 року № 1/10/бр для виконання бойових та спеціальних завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп від Повітряних Сил Збройних Сил України у складі угрупувань військ та безпеки польотів у відповідних смугах та проведення ротації військовослужбовців ОЦВС, службової записки від 10 лютого 2023 року № 21.1-04/5/23, направлено ОСОБА_1 в розпорядження оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 13 лютого по 15 квітня 2023 року.
20. 10 лютого 2023 року полковнику ОСОБА_1 видано посвідчення про відрядження до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » терміном 62 дні з 13 лютого по 15 квітня 2023 року для виконання бойових та спеціальних завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп від ПС ЗС України у складі угрупувань військ та безпеки польотів у відповідних смугах в районі відповідальності ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
21. Відповідно до наказу командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 14 лютого 2023 року № 34 позивача вважати таким, що 14 лютого 2023 року прибув до складу сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань. 15 березня 2023 року ОСОБА_1 вибув зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (наказ командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 15 березня 2023 року №62).
22. Довідкою ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 15 березня 2023 року № 2022/окп/221/39 засвідчено, що ОСОБА_1 в період з 14 лютого по 15 березня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в м. Покровськ Донецької області. Також довідками від 02 квітня 2023 року № 2022/ОКП/38/357 та від 07 квітня 2023 року № 2022/ОКП/38/410 підтверджено, що з 14 по 28 лютого 2022 року та з 01 по 15 березня 2022 року виконував бойові (спеціальні) завдання у складі основного командного пункту ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.
23. На підставі довідки про доходи позивача від 14 серпня 2023 року № 21.8-23/195, виданою Одеським регіональним структурним підрозділом Украероруху, судами встановлено, що позивачу не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода відповідно до постанови № 168.
24. У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до директора Украероруху із письмовою скаргою, в якій просив нарахувати та виплатити з 24 лютого 2022 року додаткову винагороду відповідно до постанови № 168, на що Одеський регіональний структурний підрозділ Украероруху листом повідомив про відсутність підстав для такої виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, відрядженим до Украероруху. Такі виплати можуть бути встановлені тільки за умови внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 року № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій» (далі - постанова № 104) в частині поширення цієї додаткової винагороди на зазначену категорію військовослужбовців.
25. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової винагороди протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
26. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що пункт 1 постанови № 168 не містить будь-яких виключень або ж конкретизації яким саме військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується впроваджена нею додаткова винагорода. Тобто умови, що відряджені військовослужбовці не мають право на отримання даної винагороди вказана постанова не містить. Враховуючи гарантії, надані державою військовослужбовцям, Украерорух зобов`язаний здійснити таке нарахування та виплату, оскільки винагорода є спеціальною складовою грошового забезпечення військовослужбовців та виплачується при певних умовах на період дії воєнного стану.
27. Відсутність у постанові № 104 положень про додаткову винагороду як складову грошового забезпечення не свідчить про те, що вона не повинна нараховуватись відрядженим військовослужбовцям.
28. При цьому суд враховує що підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.
29. Суд визнав необґрунтованими посилання відповідача на відсутність виділених з державного бюджету коштів як на причину невиконання покладеного на нього обов`язку щодо проведення нарахування та виплати додаткової винагороди, зазначивши, що реалізація особою права, пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
30. Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, ураховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), об`єктивно витрачений адвокатом час на надання послуг та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, співмірним визначено розмір 5 000 грн.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
31. Підставою касаційного оскарження у цій справі відповідач зазначає пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: пункт 1 постанови № 168, пункту 1 постанови № 104 без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2024 року у справі №640/130029/22; абзац 2 пункту 1, пункт 3 постанови № 168 без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02 травня 2024 року у справі №160/14528/22, від 25 січня 2024 року у справі № 560/1216/23, від 22 листопада 2023 року у справі №520/690/23, від 15 травня 2024 року у справах №160/14647/22 та №320/10002/22.
32. Також відповідач зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права - недослідження зібраних у справі доказів.
33. Вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що на відряджених до Украероруху військовослужбовців розповсюджуються норми постанови № 168, суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2024 у справі № 640/13029/22, відповідно до якої пункт 1 постанови № 168 не поширюється на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до постанови № 104. Отже, позивач не має права на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн.
34. Відповідач зазначає, що підставою для виплати додаткової винагороди, встановленої постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком № 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29. Натомість позивач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не надав, а суди попередніх інстанцій не звернули на це уваги.
35. Після вибуття у відрядження позивач перебуває у розпорядженні саме командира військової частини чи командира ОТУ, де виконує обов`язки військової служби, а відповідальність за нарахування та виплату додаткової винагороди покладається саме на командирів таких військових формувань. У свою чергу, Украерорух не володів жодними документами та інформацією щодо виконуваних позивачем бойових (спеціальних) завдань, що були б підставою для виплати такої додаткової винагороди.
36. У відзиві на вказану касаційну скаргу представник позивача просив у її задоволенні відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
37. Зазначав, що постанова № 168 (незважаючи на те, що правове регулювання порядку та розміру грошового забезпечення військовослужбовців та військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій здійснюється різними нормативно-правовими актами) не розрізняє отримувачів додаткової винагороди на військовослужбовців Збройних Сил України та військовослужбовців Збройних Сил України, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій.
38. Водночас з аналізу норми пункту 1 постанови № 168 позивач висновує, що додаткова винагорода запроваджена для всіх військовослужбовців Збройних Сил України на період дії воєнного стану з метою їх матеріального та морального стимулювання, враховуючи, що саме на цю категорію громадян покладено виконання завдань, пов`язаних із захистом України, її незалежності та територіальної цілісності. Отже, за відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій військовослужбовцями зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством.
39. Оскільки позивач має статус військовослужбовця Збройних Сил України, то, відповідно, має право на виплату додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою № 168 з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2023 року в розмірі 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а за періоди з 15 вересня по 03 жовтня 2022 року та з 14 лютого по 15 березня 2023 року збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, що підтверджується належними доказами.
40. Відповідач у відповіді на відзив на касаційну скаргу просив задовольнити вимоги касаційної скарги.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
41. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
42. Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з бездіяльністю Украероруху по нарахуванню та виплаті позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою № 168.
43. Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
44. Такі розміри визначено постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704).
45. Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
46. Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (із змінами) затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - порядок № 260).
47. Абзацом 3 частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
48. Порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, відряджених до державних органів, установ та організацій визначено постановою № 104.
49. Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що військовослужбовцям, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил.
50. Грошове забезпечення виплачується виходячи з (І) окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, (ІІ) інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також (ІІІ) окладів за військовими (спеціальними) званнями і (ІV) надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби (абзац 2 пункту 1 постанови № 104).
51. Виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться (абзац 3 пункту 1 постанови № 104).
52. Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці (абзац 5 пункту 1 постанови № 104).
53. За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил України.
54. Отже, з аналізу норм статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» випливає, що правове регулювання визначення порядку грошового забезпечення військовослужбовців (абзац 2 частини четвертої статті 9 цього Закону) та військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій (абзац 3 частини четвертої статті 9 цього ж Закону), здійснюється різними нормативно-правовими актами.
55. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що підполковник ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та проходить військову службу у Одеському регіональному структурному підрозділі Украероруху.
56. Правовими підставами проходження військової служби у структурному підрозділі Украероруху є частина шоста статті 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункт 153 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, Указ Президента України від 03 травня 2017 року № 126/2017 «Про Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами».
57. Відповідно до пункту 1.1 Статуту Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18 березня 2021 року №121, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух) є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.
Підприємство є провайдером аеронавігаційного обслуговування, яке здійснюється на всіх етапах польоту повітряних суден у повітряному просторі України та повітряному просторі над відкритим морем, де відповідальність за обслуговування повітряного руху відповідно до договорів покладена на Україну.
58. Згідно з пунктом 1.2 Статуту Украероруху підприємство є основою об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України, до його складу входять підрозділи ОЦВС. 
В особливий період підрозділи ОЦВС підпорядковуються Генеральному штабу Збройних Сил України щодо виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки.
59. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан. 
60. Пунктом 6 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України [доручено] забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
61. На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав постанову № 168, якою, серед іншого, передбачено на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди, виплата якої здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абзац 2 пункту 1 постанови № 168).
62. Відповідно до пункту 1 постанови № 168 (у редакції, чинній станом на вересень-жовтень 2022 року) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
63. До постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року № 43, яка набрала чинності 21 січня 2023 року, у першому реченні абзацу першого пункту 1 після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,»; доповнено пункт після абзацу першого новим абзацом такого змісту: «Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50 000 гривень.».
64. Конкретизація умов, визначених положенням пункту 1 постанови №168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, унесеними постановою від 07 липня 2022 року №793 (застосовується з 24 лютого 2022 року), постанова №168 доповнено пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств і державних органів.
65. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року № 43 пункт 2-1 постанови №168 викладено в такій редакції: « 2-1. Установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень.».
66. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац 2 частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
67. Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
68. З метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) телеграмами (діяли до 01 червня 2022 року), Окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (чинне з 01 червня 2022 року).
69. У вказаних телеграмах Міністр оборони України вимагав на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) у розмірах:
- 100 000 грн - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
- 30 000 грн - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової частини).
70. Змін до постанови № 104 у зв`язку з прийняттям постанови № 168 не вносилося.
71. Роль і значення таких рішень (телеграм) Міністр оборони України та окремого доручення оцінювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08 травня 2024 року у справі №620/546/23, від 06 червня 2024 року у справі №400/1217/23, від 31 липня 2024 року у справі №380/2691/23 та інших. 
72. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2024 року (справа №640/13029/22) дійшла переконання, що як текстуальне тлумачення змісту первинної редакції пункту 1 постанови № 168, так і системне тлумачення цієї постанови з урахуванням умов її прийняття, визначеними у преамбулі, дають підстави для висновку, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям Збройних Сил України, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.
73. Отже, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що пункт 1 постанови №168 не поширюється на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до постанови № 104.
74. Оскільки визначена пунктом 1 первинної редакції постанови № 168 додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців (пункт 2 частини другої статті 9 Закону № 2011-XII), тоді як абзацом 2 пункту 1 постанови № 104 чітко визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, то Велика Палата Верховного Суду у справі №640/13029/22 висловила переконання, що положення постанови № 168 не поширюють свою дію на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій.
75. З огляду на те, що у справі №640/13029/22 судами було встановлено, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який відряджений до Державного космічного агентства України (Національного центру управління та випробувань космічних засобів) із залишенням на військовій службі та проходить військову службу безпосередньо в Національному центрі управління та випробувань космічних засобів, то Велика Палата Верховного Суду вважала необхідним застосовувати до спірних правовідносин положення саме постанови № 104. Оскільки додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, виплата якої для працівників цієї установи не передбачена, то й відсутні правові підстави для її виплати позивачу.
76. Усуваючи розбіжність у застосуванні постанов №168 та № 104 до подібних правовідносин, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 березня 2026 року у справі №160/13876/22 дійшла висновку про необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №320/2090/23 та від 07 березня 2024 року у справі №320/10293/22 щодо поширення на військовослужбовців, відряджених до державних підприємств, дії постанови № 168, вказуючи на те, що такі висновки засновані на помилковому ототожненні порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовців та військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій. До подібних правовідносин надалі слід застосовувати правовий висновок, відповідно до якого положення постанови №168 не поширюють дію на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до постанови №104. 
77. Таким чином є помилковим висновок суду першої інстанції у розглядуваній справі, підтриманий судом апеляційної інстанції, про те, що відсутність у постанові № 168 будь-яких виключень або конкретизації яким саме військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується впроваджена нею додаткова винагорода, а також відсутність положень про таку складову грошового забезпечення у постанові № 104, свідчить про право відряджених військовослужбовців на таку винагороду.
78. Суди помилково ототожнили порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців та військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, без урахування особливостей правового статусу позивача за період, коли він був відряджений до Украероруху, та особливостей правового регулювання для виплати грошового забезпечення для відряджених військовослужбовців, передбачених постановою № 104.
79. Посилання відповідача у обґрунтування касаційної скарги на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у справі №640/13029/22 щодо застосування пункту 1 постанови № 168 та пункту 1 постанови № 104, знайшли своє підтвердження. 
80. Водночас, особливістю спірних правовідносин є те, що наказом директора Одеського регіонального структурного підрозділу Украероруху від 14 вересня 2022 року № 37/вд для виконання завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп від Повітряних Сил Збройних Сил України на ОКП угрупувань військ (сил) та проведення ротації військовослужбовців ОЦВС підполковник ОСОБА_1 в період з 15 вересня по 14 листопада 2022 року був відряджений до м. Кривого Рогу.
81. Відповідно до посвідчення про відрядження від 14 вересня 2022 року № 175 ОСОБА_1 відряджений для виконання службових (бойових) завдань в районі відповідальності ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », 15 вересня 2022 року вибув з м. Одеса та 15 вересня 2022 року прибув до ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », 03 жовтня 2022 року вибув з ОУВ «Кривий Ріг» та 04 жовтня 2022 року прибув до військової частини НОМЕР_1 , 04 жовтня 2022 року вибув з військової частини НОМЕР_1 та прибув до м. Одеса.
82. У архівній довідці Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 23 січня 2023 року № 179/1/618 вказано, що відповідно до журналу бойових дій (№ 23/143/38т) у період з 15 вересня по 03 жовтня 2022 року оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » вело бойові дії в своїй смузі відповідальності.
83. Також наказом директора Одеського регіонального структурного підрозділу Украероруху від 10 лютого 2023 року № 7/вд для виконання бойових та спеціальних завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп від Повітряних сил Збройних Сил України у складі угрупувань військ та безпеки польотів у відповідних смугах та проведення ротації військовослужбовців ОЦВС підполковника ОСОБА_1 направлено в розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 13 лютого по 15 квітня 2023 року.
84. Відповідно до посвідчення про відрядження від 10 лютого 2023 року №10 ОСОБА_1 відряджений до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 13 лютого 2023 року вибув з м. Одеса та 14 лютого 2023 року прибув до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 15 березня 2023 року вибув з ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та 15 березня 2023 року прибув до м. Одеса.
85. У довідці, виданій ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 15 березня 2023 року № 2022/окп/221/39, вказано, що ОСОБА_1 дійсно в період з 14 лютого по 15 березня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України (м. Покровськ Донецької області). 
86. Отже, у період з 15 вересня по 03 жовтня 2022 року та з 13 лютого по 15 березня 2023 року позивач проходив службу не в управлінні використання повітряного простору центру організації повітряного руху Одеського регіонального структурного підрозділу Украероруху, а був відряджений до ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ОУВ «Кривий Ріг») та ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідно, у складі яких, згідно наданих довідок, брав участь у бойових діях (заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України). 
87. Задовольняючи позовні вимоги в частині нарахування та виплати додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що матеріалами справи підтверджено право ОСОБА_1 на таку винагороду відповідно до пункту 1 постанови №168 у спірні періоди.
88. У той же час судами попередніх інстанцій не було установлено хто був безпосереднім командиром (начальником) ОСОБА_1 у діяльності, пов`язаній із його участю у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, та не з`ясовано ким виплачувалось грошове забезпечення позивачу за час його відряджень до ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») та ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у якому розмірі та на підставі яких документів.
89. Відповідно, від з`ясування питання ким виплачувалося грошове забезпечення позивачу за час його відряджень до ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ОУВ «Кривий Ріг») та ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (у періоди з 15 вересня по 03 жовтня 2022 року та з 13 лютого по 15 березня 2023 року) залежить вирішення питання чи має позивач право на додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн за час перебування у таких відрядженнях та хто зобов`язаний здійснювати відповідні виплати, тобто за період, коли позивач був відряджений з Украерорух для виконання бойових та спеціальних завдань. 
90. Установлення таких обставин необхідне для розуміння механізму виплати позивачу грошового забезпечення та його розміру, з метою недопущення порушення права на належне грошове забезпечення в умовах воєнного стану.
91. Як визначив Верховний Суд у постановах від 15 травня 2024 року у справах №160/14647/22 та №320/10002/22, від 21 листопада 2024 року у справі №420/16118/23, від 29 квітня 2026 року у справі №320/2615/23, без установлення таких обставин неможливо вирішити питання про наявність/відсутність протиправної бездіяльності Украероруху щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди на підставі постанови №168 у період відрядження до відповідного оперативно-тактичного угрупування військ з метою безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.
92. Також у згаданій постанові від 29 квітня 2026 року у справі №320/2615/23 Верховний Суд зауважив, що положення статті 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
93. Верховний Суд неодноразово (зокрема, у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №140/72/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 809/1042/1, від 02 серпня 2022 року у справі №620/4205/21, від 12 грудня 2023 року у справі № 160/7116/19, від 29 серпня 2024 року у справі №380/17860/22) вказував на те, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову є обов`язком суду під час розгляду справи. Суд має процесуальну можливість як замінити неналежного відповідача за згодою позивача, так і залучити другого відповідача, якщо позивач згоди на заміну не дає. У такому разі за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
94. Позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом. Проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
95. Невжиття судами попередніх інстанцій усіх, визначених законом заходів, та неустановлення усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи унеможливлює прийняття законного та обґрунтованого рішення в цій справі, яке б відповідало завданням адміністративного судочинства щодо справедливого і неупередженого вирішення спору.
96. У свою чергу, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.
97. Частиною другою статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
98. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
99. Суду першої інстанції під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
100. З огляду на результат касаційного розгляду справи, який у подальшому може вплинути на вирішення питання розподілу судових витрат, рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, залишене без змін судом апеляційної інстанції, слід скасувати, а справу в цій частині також направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі № 420/22165/23 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
А.В. Жук
В.Е. Мацедонська,
Судді Верховного Суду