ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 р.	Справа № 537/6739/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Фоміної Л.О.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.03.2026, головуючий суддя І інстанції: ЗОРІНА Д.О., пров. Тополевий, 3, м. Кременчук, Полтавська, 39621, по справі № 537/6739/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті   
про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт), в інтересах якого діє адвокат Гонтар В.М., звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи яка має місце проживання/перебування місцезнаходження юридичної особи на території України серія АВ00005132 від 28.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП закривши провадження по даній адміністративній справі.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 28.02.2025 відповідачем складено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи яка має місце проживання/перебування місцезнаходження юридичної особи на території України серія АВ00005132 про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, відповідно до якої позивач допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України з перевантаженням на вісь транспортного засобу на 7,37% при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11,5 тон. Позивач із вказаною постановою не погоджується, оскільки суб`єктом відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону №2344-ІІІ, є саме автомобільний перевізник. Водночас в оскаржуваній постанові відсутня інформація щодо того, що позивач є перевізником, а лише зазначено, що він є власником транспортного засобу. В товарно-транспортній накладній від 28.02.2025 р. № 48-0035831 взагалі у рядку «Автомобільний перевізник» вказано «Власник найманого автотранспорту ІПН НОМЕР_1 », тобто, транспортний засіб стосовно якого складалась спірна постанова був найманим, і відповідачем достеменно не було з`ясовано хто ж є перевізником у даних спірних правовідносинах і на яких підставах водій ОСОБА_2 знаходився у вищезгаданому автомобілі та здійснював управління ним. Отже, жодних доказів на підтвердження того, що саме позивач був перевізником при перевезенні вантажу транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_2 відповідачем встановлено не було. Автомобільний перевізник це не завжди власник автомобіля, це особа, яка його використовує. Отже, до адміністративної відповідальності притягнуто особу, яка фактично не вчиняла адміністративного правопорушення та не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП. 
Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 25.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845, адреса: місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 51) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишено без задоволення.
Постанову серії АВ №00005132 від 28.02.2025 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, винесену головним спеціалістом відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим Микитою Вячеславовичем, про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. 00 коп., залишено без змін.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 25.03.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові відсутня інформація щодо того, що апелянт є перевізником, а лише зазначено, що він є власником транспортного засобу. Жодних доказів на підтвердження того, що саме апелянт був перевізником при перевезенні вантажу транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_2 відповідачем встановлено не було.
З посиланням на постанову Верховного Суду від 06.07.2023 у справі № 560/514/22 та рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 7-р(І)2025 апелянт зазначає, що вина власника транспортного засобу за згаданою статтею 132-1 КУпАП хоч і презюмується, але не є безумовною і безспірною та може бути спростованою зацікавленою особою у судовому порядку. 
Передача транспортного засобу в користування іншій особі не є самостійною підставою для внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача транспортного засобу за відсутності на те відповідної заяви уповноваженого суб`єкта.
Відповідач, скориставшись правом, передбаченим статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що з апеляційною скаргою не погоджується, вважає рішення суду першої інстанції винесене відповідно до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, з правильним застосування норм матеріального та процесуального права. Укртрансбезпека не вчиняла стосовно позивача протиправних дій, не допускала бездіяльність та діяла в рамках правового поля. З огляду на зазначене відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
В судовому засіданні представник позивача просив рішення суду першої інстанції скасувати з підстав наведених в апеляційній скарзі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що 28.02.2025 головним спеціалістом відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим М.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00005132, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн 00 коп. 
Відповідно до зазначеної постанови 28.02.2025 о 09 год. 16 хв. за адресою: М-22, км 74+810, Полтавська область, зафіксовано транспортний засіб Renault 11, державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 7,37% (0,848 т) при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11,5 т, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу WIM 7, WAGA-WIM35, № 1.
Позивач, не погодившись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на момент фіксації адміністративного правопорушення та розгляду отриманих з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи від автоматичних пунктів метаданих в уповноваженої особи відсутні відомості про товарно-транспортну накладну, на підставі якої здійснюється перевезення та, відповідно, уповноваженій особі об`єктивно невідомі ті відомості, що можуть бути зазначені в тих чи інших документах, на підставі яких здійснюються перевезення вантажів на момент проїзду автоматичного пункту. При цьому з аналізу норм Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 №1145, вбачається, що особою, за якою зареєстровано транспортний засіб, вважається власник даного транспортного засобу та саме на таку особу відповідно до статті 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення покладається адміністративна відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною 2 статті 132-1 цього Кодексу, за умови відсутності в ЄДРТЗ відомостей про належного користувача даного транспортного засобу.
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає таке. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Пунктом 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою КМУ від 11.02.2015 № 103 зі змінами, встановлено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. 
Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі – Закон України № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною 2 ст. 29 Закону № 3353-XII встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженням з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі – ПДР).
Ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (пункти 1.1, 1.3, 1.4 ПДР).
Відповідно до п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до підпункту «в» пункту 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують навантаження на вісь, зокрема, для автомобільних доріг державного значення на одинарну вісь - 11,5 тонн; на здвоєні осі, якщо відстань між осями менш як 1 метр - 11,5 тонн; від 1 до 1,3 метра - 16 тонн; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах - 18 тонн; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни - 19 тонн; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни - 23 тонни; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів - 20 тонн; на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше - 21 тонна; понад 1,3 до 1,4 метра - 24 тонни.
Положеннями ч. 2 ст. 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.
Суб`єкт відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, визначений приписами ст. 14-3 КУпАП, за змістом якої адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач хоча і є власником транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_2 , однак не є перевізником вантажу, а тому, з урахуванням ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 132-1 КУпАП відсутні.
Колегія суддів вважає такі доводи апелянта необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира - штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензії - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; стоянку легкового автомобіля, який не облаштований як таксі і не має ліцензії, та посадку пасажирів на стоянці таксі - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; порушення нерезидентами вимог статті 57 цього Закону - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; відсутність у випадках, передбачених законодавством, списку пасажирів при здійсненні міжнародного перевезення пасажирів автомобільним транспортом - штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; здійснення водіями міжнародних автомобільних перевезень без розпізнавальних знаків держави реєстрації транспортного засобу - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; невиконання перевізниками або їхніми представниками приписів органів державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, суб`єктом відповідальності за порушення, передбачені ч. 1 ст. 60 вищезазначеного Закону є автомобільні перевізники.
Водночас, колегія суддів зауважує, що предметом розгляду у цій справі є постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а не застосування до особи адміністративно-господарських санкцій за ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
При цьому, як було зазначено вище, згідно з ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Тобто, відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, зокрема, несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу.
Відповідно до п. 3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 № 779 (далі - Порядок № 779), до ЄДРТЗ уноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку).
Згідно з п. 4 Розділу II Порядку № 779 внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі: 1) державної реєстрації транспортного засобу; 2) перереєстрації транспортного засобу; 3) зняття з обліку транспортного засобу; 4) скасування державної реєстрації транспортного засобу; 5) скасування перереєстрації транспортного засобу; 6) скасування зняття з обліку транспортного засобу; 7) відомчої реєстрації транспортного засобу; 8) внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; 9) передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона.
Отже, до ЄДРТЗ вносяться відомості про державну реєстрацію транспортного засобу, належного користувача транспортного засобу та передачу права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі.
Пунктом 1 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 № 1145 (далі – Порядок № 1145), передбачено, що цей Порядок визначає процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр) відомостей про належного користувача транспортного засобу (далі - належний користувач) для автоматизованого обліку.
Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку № 1145 належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 1145 підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування.
Отже, внесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу є правом особи, уповноваженої на подання відповідної заяви згідно з Порядком № 1145.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що в товарно-транспортній накладній від 28.02.2025 № 48-0035831 у рядку «Автомобільний перевізник» вказано «Власник найманого автотранспорту ІПН 3265487551», тобто, транспортний засіб, стосовно якого складалась спірна постанова, був найманим, доказів, що позивач був перевізником зазначеного вантажу не був.
Колегія суддів зазначає, що транспортний засіб Renault 11 державний номерний знак НОМЕР_2 зареєстровано на ім`я Свиридюка О.Г., що не заперечується сторонами.
При цьому матеріали справи не містять доказів щодо внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача транспортного засобу Renault 11 державний номерний знак НОМЕР_2 або передачу права користування та/або розпорядження транспортним засобом Renault 11 державний номерний знак НОМЕР_2 іншій особі.
Отже, в межах спірних правовідносин саме позивач, як особа, за якою зареєстровано транспортний засіб, в силу положень ч. 1 ст. 14-3 КУпАП є суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 06.07.2023 у справі № 560/514/22, оскільки правові висновки, що містяться у цій постанові є нерелантними до цієї справи та стосуються правовідносин, які регулюються статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Натомість в межах справи № 537/6739/26 надається оцінка правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Стосовно доводів позивача про те, що вина власника транспортного засобу за статтею 132-1 КУпАП хоч і презюмується, але не є безумовною і безспірною та може бути спростованою зацікавленою особою у судовому порядку як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 7-р(I)/2025 колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 14-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.
За змістом статті 279-7 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:
така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Колегія суддів зазначає, що матеріалах справи відсутні докази того, що позивач після отримання постанови серії АВ №00005132 від 28.02.2025 звертався особисто чи через уповноваженого представника до відповідної особи (фактичного користувача транспортного засобу) чи така особа зверталася до відповідача із заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та сплатила штраф.
При цьому рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 7-р(I)/2025 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), частину першу статті 14-3, частину другу статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України, оцінюючи частину першу статті 14-3 КУпАП на предмет дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності, взяв до уваги той факт, що у ній не встановлено відповідальності за адміністративне правопорушення, а лише визначено спеціального суб`єкта, який нестиме відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті у випадку вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кодексом.
Аналіз частини першої статті 14-3 Кодексу свідчить про те, що відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті законодавець поклав на фізичних осіб, які є власниками або належними користувачами транспортного засобу, або ж обіймають посаду керівника юридичної особи, або виконують повноваження керівника юридичної особи, якій належить транспортний засіб, незалежно від того, здійснювали вони керування транспортним засобом у момент учинення адміністративного правопорушення чи ні (пункт 8.1 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 7-р(I)/2025).
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України вважає, що в частині першій статті 14-3 Кодексу закладено презумпцію факту, за якою відповідальну особу на момент правопорушення prima facie (на перший погляд) вважають такою, що керувала транспортним засобом. Таке унормування є виправданим з огляду на шкоду, якої можуть завдати транспортні засоби, допущені до руху з перевищенням норм габаритно-вагового контролю, та узгоджується із потребою у забезпеченні безпеки дорожнього руху та безпеки на автомобільному транспорті, захисту інтересів суспільства та держави в цілому. Така презумпція може бути спростована відповідальною особою у спосіб, визначений законодавцем у межах адміністративних процедур або в судовому порядку.
Отже, частина перша статті 14-3 Кодексу не суперечить принципу індивідуалізації юридичної відповідальності, установленому частиною другою статті 61 Конституції України (пункт 8.2 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 7-р(I)/2025).
Конституційний Суд України зробив висновок, що власники транспортних засобів або уповноважені ними особи зобов`язані добросовісно й неухильно дотримуватись установлених чинним законодавством у сфері безпеки на автомобільному транспорті правил та обмежень щодо габаритно-вагових норм транспортних засобів. Експлуатація транспортних засобів не повинна завдавати шкоди іншим учасникам дорожнього руху, суспільству та державі.
Отже, установлення в Кодексі відповідальності prima facie не суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому частиною першою статті 62 Конституції України, та є виправданим заходом превентивного контролю у сфері безпеки на автомобільному транспорті (пункт 9 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 7-р(I)/2025).
При цьому, згідно з пунктом 6 вказаного Рішення, у випадку передання транспортного засобу іншій особі власник транспортного засобу має право внести відомості про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів для автоматизованого обліку. Процедура внесення відомостей про належного користувача визначена Порядком внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Реєстру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2022 року № 1145 зі змінами (далі - Порядок № 1145). Відповідно до пункту 5 Порядку № 1145 відомості щодо належного користувача до Реєстру вносять через територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України, електронний кабінет водія, портал Дія. Пунктом 6 Порядку № 1145 визначено, що «за внесення до Реєстру відомостей про належного користувача плата не справляється».
Із наведеного випливає, що наявний обсяг правомочностей у сфері безпеки на автомобільному транспорті дає можливість власникам транспортних засобів вчиняти активні дії щодо відображення актуальних відомостей про фактичного користувача транспортного засобу, який безпосередньо нестиме відповідальність за адміністративні правопорушення, у спосіб, що визначений чинним законодавством.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач як власник транспортного засобу Renault 11 державний номерний знак НОМЕР_2 вчиняв активні дії щодо відображення актуальних відомостей про фактичного користувача транспортного засобу, який безпосередньо ніс би відповідальність за адміністративне правопорушення, встановлене постановою серії АВ №00005132 від 28.02.2025.
Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивача, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції та висновків суду не спростовують.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі повно з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 25 березня 2026 року по справі № 537/6739/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Л.О. Фоміна	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов   	

Повний текст постанови виготовлено 24.06.2026.