КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2026 року № 320/39111/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування наказу,
в с т а н о в и в: 
ОСОБА_1 (далі по тексту також – позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генерального прокурора (далі по тексту також – відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі по тексту також – відповідач 2), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення «Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора» від 24.11.2023 № 2 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора №1417ц від 11.12.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу підготовки матеріалів щодо дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурорів з посад управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріат) Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України з 12.12.2023 на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації;
- поновити ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді рівнозначній посаді прокурора відділу підготовки матеріалів щодо дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурорів з посад управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 12.12.2023 року;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ЄДРПОУ 00034051) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу - по день винесення судом рішення у цій справі; 
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу в Офісі Генерального прокурора та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за весь час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішення Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 24.11.2023 № 2 про неуспішне проходження атестації та виданий на його підставі наказ Генерального прокурора від 11.12.2023 № 1417ц про звільнення є протиправними. На думку позивача, атестація була проведена з істотними порушеннями вимог законодавства, зокрема із застосуванням програмного забезпечення, відповідність та сертифікація якого належним чином не підтверджені, а зміст тестових завдань не враховував спеціалізацію прокурорів та не забезпечував об`єктивного оцінювання їх професійної компетентності. Крім того, позивач вказувала на відсутність належного нормативного врегулювання окремих аспектів проведення атестації, порушення принципів правової визначеності та рівності, а також на невідповідність окремих положень законодавства про реформу прокуратури Конституції України та міжнародним стандартам захисту прав людини.
Також позивач стверджувала, що її було звільнено без дотримання гарантій трудового законодавства та законодавства про публічну службу. Зокрема, вона посилалася на відсутність належного персонального попередження про можливе звільнення, порушення права на працю, принципу недискримінації та гарантій стабільності правового статусу прокурора. На переконання позивача, рішення про її звільнення було прийнято на підставі незаконного рішення кадрової комісії та за відсутності передбачених законом підстав для припинення служби.
Посилаючись на наведені обставини, позивач просила визнати протиправними та скасувати рішення кадрової комісії і наказ про звільнення, поновити її на рівнозначній посаді в Офісі Генерального прокурора, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Позивачем усунено недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 адміністративну справу №320/39111/24 прийнято до свого провадження суддею Діскою А.Б., розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
До Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Офісу Генерального прокурора, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування своєї позиції відповідач 2 зазначає, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації та наказ Генерального прокурора про її звільнення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Відповідач 2 вказує, що після поновлення на посаді за рішенням суду позивача було включено до графіка проходження атестації, за результатами першого етапу якої вона набрала 64 бали при прохідному балі 70, що відповідно до законодавства є безумовною підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації.
Також відповідач 2 заперечує доводи позивача щодо порушень під час проведення атестації. Зазначає, що позивач добровільно завершила тестування, не заявляла про технічні збої, погіршення самопочуття чи інші обставини, які могли б вплинути на результат, а також не внесла жодних зауважень до відомості про результати тестування. На думку відповідача-2, твердження про некоректність тестових запитань, неврахування спеціалізації прокурора, неправомірність складу кадрової комісії, відсутність належного ліцензування програмного забезпечення та інші процедурні порушення не підтверджені належними доказами та спростовуються положеннями чинного законодавства і усталеною практикою Верховного Суду.
Крім того, відповідач 2 вважає безпідставними вимоги про поновлення позивача на посаді прокурора Офісу Генерального прокурора або на іншій рівнозначній посаді та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На переконання відповідача, після реформи органів прокуратури переведення прокурора до Офісу Генерального прокурора можливе виключно за умови успішного проходження атестації, а тому поновлення особи на відповідній посаді без виконання такої умови суперечило б вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та правовим висновкам Верховного Суду.
Позивач подала до суду відповідь на відзив Офісу Генерального прокурора, в якій заперечила доводи відповідача. Позивач зазначила, що твердження відповідача про добровільне погодження з умовами та порядком проходження атестації є необґрунтованими. На підтвердження своєї позиції позивач послалася на заяву від 19.10.2019, подану до Генеральної прокуратури України, в якій висловила незгоду із запропонованим порядком проведення атестації, зокрема щодо використання програмного забезпечення та технічних засобів, правовий статус яких, на її думку, належним чином не був визначений.
Позивач наголосила, що подання заяви від 11.10.2019 про переведення до Офісу Генерального прокурора та намір пройти атестацію не свідчить про її згоду з умовами та порядком проведення атестаційного оцінювання. Навпаки, ще до початку атестації вона письмово висловила свої заперечення щодо законності запропонованої процедури. У зв`язку з цим позивач вважає помилковим висновок відповідача про те, що вона прийняла умови атестації та погодилася з її наслідками. Також позивач зазначила, що відповідна заява від 19.10.2019 вже була долучена до матеріалів іншої судової справи за її участю, у зв`язку з чим відповідачу було достеменно відомо про її існування та зміст.
Крім того, позивач стверджувала, що її зауваження щодо порядку проведення атестації були викладені саме у заяві від 19.10.2019, а тому відсутність додаткових зауважень у протоколах чи відомостях за результатами оцінювання не може розцінюватися як згода із відповідною процедурою. Узагальнюючи свої доводи, позивач зазначила, що позиція відповідача ґрунтується на неправильному тлумаченні її дій та поданих документів, а тому просила суд врахувати наведені обставини та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Розглянувши подані сторонами (їх представниками) документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходила службу в органах прокуратури та обіймала посаду прокурора відділу підготовки матеріалів щодо дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурорів управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріат) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України.
У зв`язку із проведенням реформи органів прокуратури позивач подала заяву про переведення до Офісу Генерального прокурора та намір пройти атестацію. Разом з тим 19.10.2019 позивач звернулася до Генеральної прокуратури України із заявою, в якій висловила незгоду із запропонованим порядком проведення атестації та використанням під час її проведення відповідного програмного забезпечення і технічних засобів.
Рішенням кадрової комісії від 04.11.2019 № 242 позивача визнано такою, що неуспішно пройшла атестацію, а наказом Генерального прокурора від 15.11.2019 № 1532ц її звільнено з посади прокурора. Не погодившись із зазначеними рішеннями, позивач оскаржила їх до суду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 640/14/20 рішення кадрової комісії та наказ про звільнення було визнано протиправними та скасовано, а позивача поновлено на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України з 21.11.2019. На виконання зазначеного судового рішення наказом Генерального прокурора від 08.09.2023 № 1054ц позивача поновлено на відповідній посаді.
Після поновлення на посаді позивача було включено до графіка проходження атестації. Спочатку складання іспиту було призначено на 27.10.2023, однак у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача його перенесено на іншу дату. Надалі рішенням кадрової комісії позивача включено до графіка проходження першого етапу атестації на 24.11.2023.
24.11.2023 позивач склала іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону і відповідності здійснювати повноваження прокурора, за результатами якого набрала 64 бали при встановленому прохідному балі 70. За результатами тестування кадровою комісією Офісу Генерального прокурора прийнято рішення від 24.11.2023 № 2 про неуспішне проходження позивачем атестації.
На підставі зазначеного рішення кадрової комісії наказом Генерального прокурора від 11.12.2023 № 1417ц позивача звільнено з посади прокурора та органів прокуратури з 12.12.2023.
Вважаючи рішення кадрової комісії від 24.11.2023 № 2 та наказ Генерального прокурора від 11.12.2023 № 1417ц протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просить визнати їх протиправними та скасувати, поновити її на посаді прокурора та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).
Відповідно до статті 4 Закону № 1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена статтею 16 Закону № 1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до частини третьої цієї статті Закону № 1697-VII, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Законом України від 19.09.2019 № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ), який діє з 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону № 1697-VII були внесені зміни.
Зокрема у тексті Закону № 1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
Згідно з пунктами 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому розділом.
Відповідно до пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ установлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Згідно з пунктом 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Відповідно до пункту 12 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.
Пунктом 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX передбачено, що атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання. Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.
Відповідно до пункту 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
Пунктом 16 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ передбачено, що за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Згідно з пунктом 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
Пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: 1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури; 3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Аналогічні положення відображені у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 (далі - Порядок № 221).
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку № 221атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Згідно з пунктами 2, 4 розділу І Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Відповідно до пункту 6 розділу І Порядку № 221 атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Пунктом 7 розділу І Порядку № 221 визначено, що повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.
За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації (пункт 8 розділу І Порядку № 221).
Згідно з пунктом 1 розділу IІ Порядку № 221 після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу I цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).
Перелік тестових питань для іспиту затверджується Генеральним прокурором та оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту (пункт 2 розділу IІ Порядку № 221).
Відповідно до пункт 3 розділу IІ Порядку № 221 тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів. Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів (пункт 4 розділу IІ Порядку № 221).
Пунктом 5 розділу IІ Порядку № 221 визначено, що прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Інші питання, пов`язані із проведенням атестації прокурорів, врегульовані розділом V Порядку № 221. Так, уповноваженими суб`єктами з питань забезпечення організаційної підготовки до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації є члени комісії та робоча група такої кадрової комісії (пункт 1 розділу V Порядку № 221).
Пунктом 2 розділу V Порядку № 221 передбачено, що у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.
Згідно з пунктом 6 розділу V Порядку № 221 рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.
Ураховуючи наведені положення Законів та Порядку, у взаємозв`язку з викладеними в описовій частині рішення обставинами, суд встановив, що позивач на виконання вимог пунктів 9, 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, подала Генеральному прокурору заяву за встановленою формою про переведення та намір пройти атестацію, яка відповідно до пункту 10 розділу ІІ Закону №113-ІХ містила згоду на застосування процедур та умов проведення атестації.
З матеріалів справи також вбачається, що за наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, 24.11.2023 позивач набрала 64 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, у зв`язку з чим її не було допущено до проходження наступного етапу.
При цьому суд установив, що під час складання іспиту позивач не зверталася до членів кадрової комісії чи робочої групи із повідомленнями про некоректну роботу програмного забезпечення, технічні несправності, некоректність тестових запитань чи відповідей або інші обставини, які могли б вплинути на об`єктивність оцінювання результатів тестування.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що подана нею 19.10.2019 заява, в якій вона висловила незгоду із порядком проведення атестації та використанням програмного забезпечення, свідчить про неприйняття нею умов проходження атестації.
Сам по собі факт подання позивачем заяви від 19.10.2019 із висловленням незгоди щодо окремих аспектів проведення атестації не свідчить про незаконність процедури атестації, не змінює встановленого законом порядку її проведення, не припиняє процедуру атестації та не звільняє прокурора від обов`язку пройти її відповідно до Закону №113-ІХ та Порядку №221.
Більше того, після поновлення на посаді позивач була включена до графіка проходження атестації, прибула до місця її проведення, розпочала тестування та завершила його, не заявивши будь-яких зауважень чи скарг щодо процедури проведення іспиту, технічного забезпечення чи змісту тестових завдань, а також не зазначивши будь-яких зауважень у відомості про результати тестування.
Таким чином, навіть якщо позивач ще у 2019 році висловлювала незгоду із законодавчим регулюванням або окремими елементами процедури атестації, сама по собі така незгода не свідчить про порушення її прав під час проведення тестування 24.11.2023 та не є підставою для скасування рішення кадрової комісії за відсутності встановлених порушень процедури проведення іспиту.
Отже, наведені позивачем доводи стосуються її незгоди із законодавчим регулюванням процедури атестації загалом, а не свідчать про порушення порядку проведення саме того тестування, яке вона проходила 24.11.2023. Саме ці обставини є предметом доказування у цій справі.
Відтак, суд не встановив жодних об`єктивних даних, які б свідчили про порушення відповідачем процедури проведення тестування чи існування обставин, здатних вплинути на його результат.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд бере до уваги висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на наведене, суд при вирішенні цієї бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 20.10.2021 у справі № 380/5462/20, від 26.01.2022 у справі № 640/15408/20, відповідно до якої у разі об`єктивної наявності технічних збоїв під час тестування або поганого самопочуття єдиною логічною, послідовною і такою, що сприймається, є поведінка, коли прокурор звертається до членів комісії або робочої групи і не завершує тестування, передбачаючи, що результат буде негативний, а просить, з огляду на ситуацію, що склалася, перенести тестування на інший день. Про такі обставини прокурор може зазначити також у відомості, в якій розписувався відразу після завершення тестування, засвідчуючи отриманий результат.
Проте у цій справі позивач таких дій не вчиняла, а навпаки, завершила тестування без висловлення будь-яких зауважень у відомості про результати тестування.
Отже, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що під час проходження позивачем тестування мали місце технічні несправності, недоліки програмного забезпечення чи інші обставини, які могли об`єктивно вплинути на отриманий результат.
Водночас суд зазначає, що ні Правилами складання іспитів, ні Порядком № 221 не передбачено складання відповідних актів технічних збоїв під час виконання іспиту та не встановлено порядку перевірки інформації, яка в них відображена. Однак, незважаючи на це, у разі незгоди з порядком проведення тестування, виявленням збою у роботі комп`ютерної техніки чи будь-якої іншої несправності під час складання іспиту, позивач мав право (можливість) це зафіксувати у письмовому вигляді, зробити примітки чи зауваження уповноваженим особам, чого зроблено не було.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.09.2021 у справі № 160/6204/20 і від 06.10.2021 у справі № 520/5064/2020.
Разом з тим матеріалами справи підтверджено, що позивач розпочала та завершила тестування, тим самим оцінивши роботу комп`ютерної техніки та своє самопочуття, як такі, що давали їй можливість скласти іспит, і фактично використала своє право на проходження відповідного етапу атестації.
Набрання позивачем відповідної недостатньої кількості балів підтверджено наявними в матеріалах справи відомістю про результат тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора та роздруківкою звіту щодо деталей іспиту позивача (питання-варіанти відповідей-відповіді позивача -дата/час відповіді) з посиланням на унікальний логін користувача (позивача). У відомості про результати тестування позивач поставила свій підпис, як при отриманні логіну, так і результатів тестування із зазначенням кількості балів, чим засвідчила їхню достовірність. У примітках до цієї відомості будь-які зауваження з боку позивача щодо процедури та порядку складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки відсутні.
За таких обставин суд дійшов висновку, що результати тестування є належними та допустимими доказами рівня знань позивача, а підстав ставити під сумнів їх достовірність матеріали справи не містять.
Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Порядку № 221 прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. При цьому Порядком № 221 не передбачено повторне проходження прокурором атестації.
У взаємозв`язку з вищенаведеним, оскільки позивачем було набрано лише 64 бали з 70 необхідних, суд дійшов висновку, що Комісією прийняте правомірне рішення від 24.11.2023 № 2 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та, відповідно, про відсутність правових підстав для його скасування.
Одночасно з наведеним, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 23.08.2022 у справі № 300/1593/20 з приводу висновків про невмотивованість рішення Кадрової комісії, у розумінні пункту 12 Порядку № 233, згідно з якими вбачається, що на цьому етапі (іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора) рішення про успішне чи неуспішне проходження атестації залежить тільки від кількості набраних балів. Будь-яких інших обґрунтувань чи наведення мотивів, ураховуючи специфіку складення іспиту у формі анонімного тестування, таке рішення не потребує.
Окрім вищенаведених висновків, суд бере до уваги сформовані Верховним Судом правові висновки щодо застосування приписів Закону № 113-ІХ, Порядку № 221 у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 06.10.2021 у справі № 520/5064/2020, від 22.12.2021 у справі № 440/2693/20, від 29.09.2022 у справі № 120/2209/20-а, від 24.09.2021 у справі № 280/4314/20, від 21.09.2021 у справі № 200/5038/20-а, від 20.10.2021 у справі № 380/5462/20, від 20.10.2021 у справі № 640/25298/19, від 21.03.2024 у справі № 460/3960/20, які підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.
Так, Верховний Суд підкреслив, що з огляду на зміст включеної до Конституції України Законом № 1401-VIII статті 131-1 Основного Закону, новим українським конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно «вмонтовано» в загальну систему правосуддя. При цьому, Конституція України віднесла прокурорів у розділ «Правосуддя», змінила характер їхньої діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання як суддів, так і прокурорів.
Дослідження змісту Закону № 1401-VIII, а також пояснювальної записки до відповідного законопроекту вказує на те, що його метою є удосконалення конституційних основ правосуддя для практичної реалізації принципу верховенства права, яке повинно забезпечуватися, зокрема, і шляхом належного функціонування прокуратури як органу, уповноважено виконувати функції з підтримання публічного обвинувачення в суді; процесуального керівництва досудовим розслідуванням; вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження; нагляду за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку.
Верховний Суд узяв до уваги, що, згідно з частиною другою статті 131-1 Конституції України, організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом, яким наразі є Закон № 1697-VII. Водночас стаття 4 цього ж Закону встановлює, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Черговим етапом процесу реформування прокуратури стало прийняття Верховною Радою України у межах своїх конституційних повноважень Закону № 113-ІХ.
Цим Законом внесено зміни до кодексів і законів України не лише щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а й щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Передбачена Законом № 113-ІХ переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до проєкту цього Закону вказано, що він спрямований на запровадження тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою цього Закону є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.
Реалізація «кадрового перезавантаження» органів прокуратури передбачає також приведення кількісного складу прокурорів відповідно до вимог статті 14 Закону № 1697-VII зі змінами, внесеними Законом № 113-ІХ, шляхом атестації прокурорів.
Отже, проведення атестації прокурорів є обов`язковою складовою запровадженого Законом № 113-ІХ процесу реформування системи органів прокуратури та є спеціальною процедурою, яка має на меті підтвердження здатності прокурорами виконувати повноваження на належному рівні за визначеними законом критеріями, шляхом здійснення оцінки їхньої професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.
Верховний Суд також зазначив, що така атестація передбачає чітку процедуру та умови звільнення і переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, що здійснюється на підставі відповідних рішень кадрових комісій.
Так, атестація прокурорів проводиться відповідними кадровими комісіями та включає три етапи, зокрема, складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 221). Прокурор, який за результатами складання іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Водночас зі змісту пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX випливає, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї з таких підстав: 1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури; 3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Системний аналіз положень абзацу 1 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX дає підстави для висновку про те, що: по-перше, підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації; по-друге, Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення, зокрема такої, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, у якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Закон визначає, що звільнення відбувається не з підстав, установлених пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», а на підставі цього пункту, що є нормативною підставою. Таким чином, підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених підпунктами 1-4 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, а нормативною - пункт 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.
З огляду на зазначене, суд вважає, що доводи позивача про незаконність її звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, за умови відсутності ліквідації, реорганізації органу прокуратури або скорочення кількості прокурорів, є необґрунтованими та до уваги не приймаються.
Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що запровадження такого механізму реформування органів прокуратури України є певною мірою втручання у приватне життя особи прокурора, в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в аспекті умов проходження публічної служби (професійної діяльності). Водночас таке втручання в цьому випадку прямо передбачено законом (Закон № 113-ІХ, яким проведення атестації прокурорів визначено як умову реформування органів прокуратури, що стосувалася, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури, що не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом) і переслідує легітимну мету (кадрове перезавантаження органів прокуратури, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурентних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури). Міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності в цьому випадку відповідає загальній суспільній потребі і пропорційне законній меті та є повністю співставною зі ступенем втручання держави з аналогічною метою в діяльність особи на посаді професійного судді, що було визнано і законним, і конституційним, згідно з висновком Конституційного Суду України у Рішенні від 20.01.2016 № 1-в/2016.
Подібна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.08.2022 № 640/22409/19.
Таким чином, зважаючи на вищенаведене в сукупності та враховуючи наявність відповідного правомірного, як встановлено судом вище, рішення Комісії від 24.11.2023 № 2 про неуспішне проходження позивачем атестації, зважаючи на те, що звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII прямо передбачене підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і пов`язане, зокрема, з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, суд констатує, що наказ Генерального прокурора №1417ц від 11.12.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу підготовки матеріалів щодо дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурорів з посад управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріат) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України з 12.12.2023 на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимога позивача про визнання його протиправним і скасування задоволенню також не підлягають.
Відповідно, ураховуючи те, що позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги щодо скасування наказу про звільнення, яка за висновком суду не підлягає задоволенню, то такі вимоги також не підлягають задоволенню.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Водночас відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд встановив, що відповідач виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування.
У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування наказу - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Діска А.Б.