Справа № 154/3591/25 	Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А. 	
Провадження № 22-ц/802/619/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Прядун Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Володимирського міського суду Волинської області від 31 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Володимирського міського суду Волинської області від 27 січня 2026 року у цій справі позов ТзОВ «Фінпром маркет» задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінпром маркет» заборгованість за договором про надання коштів у кредит № 79693357 від 18 травня 2024 року в розмірі 12 950 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінпром маркет» 2 422,40 грн судового збору та 3 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про розстрочення виконання рішення Володимирського міського суду Волинської області від 27 січня 2026 року.
Свою заяву про відстрочку виконання рішення суду ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що у зв`язку із складним матеріальним становищем вона не має можливості сплатити всю суму заборгованості одноразово. Окрім того, має на утриманні малолітню дитину, не має стабільного доходу, а також є дружиною учасника бойових дій, який був звільнений з полону, що суттєво впливає на матеріальний стан сім`ї.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд розстрочити виконання рішення Володимирського міського суду Волинської області від 27 січня 2026 року шляхом сплати заборгованості частинами у розмірі 500 грн щомісячно до повного погашення суми боргу.
Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 31 березня 2026 року постановлено відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ТзОВ «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить розстрочити виконання рішення Володимирського міського суду Волинської області від 27 січня 2026 року у справі № 154/3591/25 шляхом сплати заборгованості частинами у розмірі 500 грн щомісячно до повного погашення суми боргу.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Учасники справи у судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справи у їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін з таких підстав.
За матеріалами справи судом встановлено, що рішенням Володимирського міського суду Волинської області від 27 січня 2026 року у цій справі позов ТзОВ «Фінпром маркет» задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінпром маркет» заборгованість за договором про надання коштів у кредит № 79693357 від 18 травня 2024 року в розмірі 12 950 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінпром маркет» 2 422,40 грн судового збору та 3 500 грн витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 119-121).
ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про розстрочення виконання рішення Володимирського міського суду Волинської області від 27 січня 2026 року.
До своєї заяви про відстрочення виконання рішення суду ОСОБА_1 додала свідоцтво про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення офіцера ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , паспорт громадянина України ОСОБА_3 № НОМЕР_2 , довідку ДП «Український Національний центр розбудови миру» від 05 травня 2022 року за вихідним № 188.22 про те, що в ході збройної агресії російської федерації проти України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 старший лейтенант НОМЕР_3 , 59 омпбр перебував у полоні та був звільнений 28 квітня 2022 року (а. с. 126-132).
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За положеннями статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Згідно із частинами 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема, ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті, - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом.
Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять його неможливим.
Отже, вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.
Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.
Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.
Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення.
Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду, місцевий суд дійшов висновку, що надані відповідачкою докази не свідчать про об`єктивну неможливість виконання нею рішення суду, оскільки не підтверджують незадовільне матеріальне становище заявника. Суд зазначив, що відповідачка не надала доказів на підтвердження своїх доходів, а саме лише покликання на те, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі без жодних документальних підтверджень не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доведення наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається саме на заявника, який всупереч вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надала до суду першої інстанції доказів їх існування.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на правильність судового рішення.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Володимирського міського суду Волинської області від 31 березня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді