ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року
м. Київ
справа № 382/1/25
провадження № 51-627км26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника Бориспільського районного відділу № 3 філії Державної установи «Центр пробації» 
у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 січня 2026 року про повернення апеляційної скарги 
у провадженні за поданням органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання стосовно 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Малютинці Пирятинського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 . 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Яготинський районний суд Київської області ухвалою від 22 грудня 2025 року відмовив у задоволенні подання Бориспільського районного відділу № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування покарання у виді обмеження волі стосовно ОСОБА_7 , призначеного вироком Яготинського районного суду Київської області від 10 січня 2025 року.
На вказану ухвалу начальник Бориспільського РВ № 3 філії ДУ «Центр пробації» 
у м. Києві та Київській області подала апеляційну скаргу, яку Київський апеляційний суд ухвалою від 23 січня 2026 року повернув, оскільки її подала особа, яка не має на це права (п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України, далі - КПК).
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі представник органу пробації, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не погоджується з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що апеляційний суд ухвалив рішення, яке не відповідає приписам ст. 370 КПК. 
Вважає, що, всупереч приписам ст. 129 Конституції України, п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК, суд апеляційної інстанції, повернувши апеляційну скаргу, безпідставно обмежив право органу пробації на оскарження ухвали місцевого суду про відмову в задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування покарання, призначеного вироком суду.
Також, звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 1-261/10, згідно з якими встановлено право уповноваженої особи органу державної виконавчої служби, яка внесла подання, на оскарження рішення місцевого суду, ухваленого за результатами розгляду цього подання.
Зауважує, що у подібних правовідносинах у низці справ ухвалами Верховного Суду відкрито касаційні провадження за скаргами уповноважених органів з питань пробації.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просила суд відмовити у задоволенні касаційної скарги. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали провадження, Суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення касаційної скарги представника органу пробації з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Так, суть доводів касаційної скарги представника органу пробації зводиться до того, 
що оскаржувана ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК є незаконною, оскільки представник органу пробації наділений правом апеляційного оскарження ухвали місцевого суду за результатами розгляду подання цього органу в порядку виконання вироку. 
Верховний Суд не погоджується з такими твердженнями касатора з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 539 КПК передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно з ч. 6 ст. 539 КПК за наслідками розгляду клопотання (подання) пов`язаного з виконанням вироку, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. 
Тобто зазначена норма передбачає можливість апеляційного оскарження ухвал суду, постановлених у порядку виконання вироку, але безпосередньо не визначає конкретного суб`єкта такого оскарження. 
Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено у ст. 393 КПК. Відповідно до п. 10 ч. 1 указаної статті апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом. 
Водночас зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що Київський апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, вказав, що її подала начальник Бориспільського РВ № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, яка до кола осіб, визначених у ст. 393 КПК не належить.
Погоджуючись з указаними висновками апеляційного суду про повернення апеляційної скарги представника органу пробації, Верховний Суд, крім наведених вище норм кримінального процесуального закону, враховує судову практику, сформовану 
в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01 червня 2026 року у справі № 621/3410/23, згідно з якою органи або установи виконання покарань не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), яке стосується питань виконання вироку.
Також у згаданому рішенні констатовано, що органи або установи виконання покарань у розумінні положень п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), яке стосується питань виконання вироку. Таким правом наділені засуджений, його захисник, законний представник, прокурор.
З огляду на вказане, посилання представника в обґрунтування своїх доводів на судову практику є неспроможними, оскільки у подібних правовідносинах об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду постановою від 01 червня 2026 року у справі № 621/3410/23 зробила правові висновки, відмінні від тих, що зазначені у наведених скаржником судових рішеннях. 
Тобто, апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу начальника Бориспільського РВ № 3 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області на ухвалу місцевого суду про відмову у задоволенні подання органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання у виді обмеження волі ОСОБА_7 , оскільки її подала особа, яка не має на це права (п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК).
Ураховуючи наведене вище, касаційну скаргу представника органу пробації 
 ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив: 
Касаційну скаргу представника Бориспільського районного відділу № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_6  залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 23 січня 
2026 року про повернення апеляційної скарги - без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3