ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1299/26 Справа № 185/2480/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина О. О. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Сидоренка О.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2026 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до встановлених обставин у постанові суду, гр.  ОСОБА_1 , 14 лютого 2026 року о 10:35 год. по вул. Центральна, 30 в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, керував автомобілем “GEELY MK CROSS” д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей звужені та не реагують на світло, млява мова), на вимогу працівників поліції відмовився від проходження у встановленому порядку медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України. 
Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, та стягнуто на користь держави судовий збір.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник Сидоренко О.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене п. 1 ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
В обґрунтування посилається на такі обставини:
- матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять підстави законної зупинки транспортного засобу;
- не вбачається жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
В додаткових поясненнях захисник зазначив, що працівниками поліції у матеріалах справи не наведено конкретних ознак стану сп`яніння, які були наявні у ОСОБА_1 .
Крім того, працівники поліції обмежились формальним зазначенням наявності ознак сп`яніння без їх фактичного встановлення та належної фіксації. 
Будучи увідомленими про місце та час розгляду справи, захисник Сидоренко О.А. 27.04.2026 року підтримав доводи апеляційної скарги, 28.04.2026 року ні захисник, ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки суд не увідомили, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі. 
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, зокрема: протоколом серії ЕПР1 №591044 від 14.02.2026, рапортом, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.02.2026 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, що підтверджується його підписом, відеозаписом.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
Твердження про відсутність законних підстав зупинки транспортного засобу саме по собі не спростовує факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідальність за цією нормою настає за керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмову від проходження огляду, а не за правомірність чи неправомірність первинної зупинки. Підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння чи відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Твердження про відсутність доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 спростовується матеріалами справи, зокрема наданим відеозаписом, з якого вбачається, що під час безпосереднього спілкування з працівниками поліції особа фактично визнає факт керування автомобілем, а також не заперечує, що саме він перебував за кермом на момент зупинки транспортного засобу. Із дослідженого судом відеозапису вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 рухався без переднього бампера, що об`єктивно свідчить про наявність ознак технічної несправності транспортного засобу. За таких обставин у працівників поліції були законні підстави для зупинки автомобіля з метою перевірки дотримання водієм вимог Правил дорожнього руху України.
Доводи щодо відсутності належної фіксації ознак стану сп`яніння також не заслуговують на увагу. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень працівника поліції, у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, та млява мова. Вказані ознаки відображені у відповідних процесуальних документах та стали підставою для направлення особи до медичного закладу для проходження огляду.
При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог законодавства, у разі наявності ознак наркотичного сп`яніння огляд проводиться виключно в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим пропозиція працівника поліції пройти огляд саме у медичному закладі є правомірною та такою, що відповідає встановленому порядку.
Разом із тим, вирішальним для кваліфікації дій ОСОБА_1 є встановлений судом факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Як вбачається з відеозапису, працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти відповідний огляд із роз`ясненням наслідків відмови, однак останній від проходження огляду відмовився.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.
Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Судом обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. 
Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, вважаю за доцільне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника Сидоренка О.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2026 року – залишити без задоволення.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.Є. Джерелейко