Справа № 152/1747/25
Провадження № 22-ц/801/872/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Справа № 152/1747/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.
учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
відповідач: ОСОБА_1 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №152/1747/25 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Ушакевич Марини Петрівни на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року, яке ухвалив суддя Войнаровський І.В. у Шаргородському районному суді Вінницької області, дата складання повного тексту 18 лютого 2026 року, 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог. 
В грудні 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 18 травня 2023 року  ОСОБА_1  приєднався до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банку» з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідача надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання за вказаним договором позивач АТ «Акцент-Банк» виконав, надавши  ОСОБА_1  кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав, допустив заборгованість в сумі розмірі 132734,30 грн, з них: 97506,71 грн – заборгованість за кредитом; 35227,59 грн – заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20200 грн.
Рішення суду першої інстанції.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року (з урахуванням ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 березня 2026 року про виправлення описки) позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 97506,71 грн, 1779,49 грн судового збору, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості, представник АТ «Акцент-Банк» - адвокат Ушакевич М.П. на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року подала апеляційну скаргу. Вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині передчасними, а оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального права, без належного врахування наявних в матеріалах справи доказів. Просить скасувати рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути судові витрати.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують погодження сторонами всіх істотних умов договору, зокрема процентну ставку. Таким чином вважає, безпідставним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову щодо стягнення процентів за користування кредитом.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника АТ «Акцент-Банк» - адвоката Ушакевич М.П. на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року, надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2026 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 97506,71 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду фактично не оскаржується.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Як вбачається із матеріалів справи, що 18 травня 2023 року відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання кредитних коштів. В Анкеті-Заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені за посиланням: https://a-bank.com.ua, становлять між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомлений та згодний з умовами вказаного договору (а.с.6). При цьому, відповідач підписав заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком та заяву про відкриття поточного рахунку (а.с.6 на звороті - 10).
Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена» відповідач 18 травня 2023 року ознайомився з умовами кредитування (а.с.11 – 12).
Згідно з копією довідки за лімітами, виданою АТ «А-Банк» відповідачеві за період з 18 травня 2024 року по 25 липня 2025 року збільшували та зменшували кредитний ліміт, а 14 серпня 2024 року кредитний ліміт був збільшений на 95600 грн (а.с.14).
Відповідно до копії довідки за картками, відповідачеві відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 , строком дії до грудня 2031 року (а.с.15).
Згідно з копією виписки по картці відповідача, за період з 18 травня 2023 року по 14 липня 2025 року, станом на 01 липня 2025 року залишок після операції складає «-132734,30 грн» (а.с.16 на звороті – 20).
Відповідно до копії розрахунку наданого позивачем, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 132734,30 грн, з них: 97506,71 грн – заборгованість за кредитом та 35227,59 грн – заборгованість за процентами (а.с.21-24).
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованою до стягнення є сума заборгованості з фактично отриманого позичальником кредиту у розмірі 97506,71 грн.
Відмовляючи в стягненні заборгованості за процентами в розмірі 35227,59 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Акцент-Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування процентів. 
Позиція суду апеляційної інстанції.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Звернувшись до суду із вказаним позовом АТ «Акцент-Банк» посилався на те, що 18 травня 2023 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банку» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банку» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,4% на місяць (40,8% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом.
Зазначив, що підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банку» разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
На підтвердження укладення між АТ «Акцент-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, банком було надано суду копію Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 18 травня 2023 року; заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 18 травня 2023 року, заяву про відкриття поточного рахунку від 18 травня 2023 року та паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена», які підписано позичальником, зокрема за допомогою електронного підпису (а.с.6 – 13).
З умовами кредитування, у тому числі щодо нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 3,4% на місяць, тобто 40,8 % річних, ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується паспортом споживчого кредиту, заявою щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком.
Таким чином, на час укладення кредитного договору позивачем та відповідачем було погоджено його умови щодо, зокрема, нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечень не подавав, узгодження умов договору не оспорював, користування грошима підтверджується випискою по картці (а.с.16 – 20) та не є безоплатним.
Апеляційний суд вважає помилковими посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, оскільки в даному випадку встановлено, що між сторонами узгоджено базовий розмір процентної ставки (40,8 % на рік), про що свідчать підписані відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 18 травня 2023 року, заява щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 18 травня 2023 року, паспорт споживчого кредиту «Кредитна карта «Зелена» (а.с.6 – 8, 11 – 12).
Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам в розмірі 35227,59 грн підлягають задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу.
Стягуючи з відповідача на користь позивача 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що зазначена сума адвокатських витрат в сумі 20200 грн є неспівмірною зі складністю справи, яка є малозначною, та обсягом наданих адвокатських послуг. 
Колегія суддів погоджується, що визначений судом першої інстанції розмір судових витрат на професійну правничу допомогу 4000 грн, відповідає, зокрема, складності справи, обсягу наданих у цьому випадку адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до розгляду та впродовж судового розгляду. Зазначена сума адвокатських витрат є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг. 
Висновки суду апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» про стягнення із  ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам в розмірі 35227,59 грн.
Отже, обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження.
Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, в оскаржуваній частині, та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по відсоткам в розмірі 35227,59 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, а при поданні апеляційної скарги сплачено 3633,60 грн.
Оскільки вимоги банку задоволено у повному обсязі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2422,40 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою АТ «Акцент-Банк» сплатив судовий збір у розмірі 3633,60 грн, який з відповідача підлягає стягненню на користь банку. 
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 132734,30 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Ушакевич Марини Петрівни задовольнити частково.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення процентів та судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )  на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) заборгованість по відсоткам в розмірі 35227,59 грн (тридцять п`ять тисяч двісті двадцять сім грн 59 коп.)
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.) судового збору за подання позовної заяви та 3633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три грн 60 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий      О. Ю. Береговий 

Судді      О. В. Ковальчук 

Т. М. Шемета