КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/7005/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року  місто Київ
справа № 752/10758/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кирильчук І.А., повний текст рішення складено 15 грудня 2025року, у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року позивач КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованість:
за спожиті до 01травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі у розмірі 17985,23 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2679,80 грн., 3% річних у розмірі 674,08 грн.;
за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання за період до 01 травня 2018 року у розмірі 795,78 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 118,57 грн., 3% річних у розмірі 29,83 грн.;
за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 67890,77 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 9286,45 грн., 3% річних у розмірі 2296,44 грн.;
за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 62929,49 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 8565,17 грн., 3% річних у розмірі 2099,74 грн.;
за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 37476,68 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 4754,75 грн., 3% річних у розмірі 1173,28 грн., пеня у розмірі 1427,49 грн.;
за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року розмірі 31114,35 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 3824,72 грн., 3% річних у розмірі 907,33 грн., пеня у розмірі 1103,92 грн.;
з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1150,01 грн.;
з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн.;
В обґрунтування вимог посилався на те, що позивач з 01 травня 2018 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а з 01листопада 2021 року виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. 
Вказував, що позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП КМДА «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з центрального опалення у розмірі 17985,23 грн. та з центрального постачання гарячої води у розмірі 795,78 грн.
Зазначав, що будинок за адресою: місто Київ, проспект Голосіївський 126, бл.№3 під'єднаний до мереж тепло- та водопостачання, як наслідок квартира АДРЕСА_1 за зазначеною адресою під'єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, відтак є споживачамипослуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року споживачами послуг з ТЕ/ПГВ.
Посилався на те, що відповідачі своєчасно не сплачують за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 грудня 2025 року позов КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» суму заборгованості за спожиті комунальні послуги у розмірі 258 996,68 грн., а саме:
за спожиті послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 17985,23 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2679,80 грн., 3% річних у розмірі 674,08 грн.;
за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання за період до 01 травня 2018 року у розмірі 795,78 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 118,57 грн., 3% річних у розмірі 29,83 грн.;
за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 67890,77 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 9286,45 грн., 3% річних у розмірі 2296,44 грн.;
за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 62929,49 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 8565,17 грн., 3% річних у розмірі 2099,74 грн.;
за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 37476,68 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 4754,75 грн., 3% річних у розмірі 1173,28 грн., пеня у розмірі 1427,49 грн.;
за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року розмірі 31114,35 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 3824,72 грн., 3% річних у розмірі 907,33 грн., пеня у розмірі 1103,92 грн.;
з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1150,01 грн.;
з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» судовий збір у рівних частинах по 1514,00 грн. з кожного.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просили скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
В обґрунтування вимог посилалися на те, що відповідно до додатку 2 до договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року №602-18 власником особового рахунку по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , він же є і власником вказаної квартири.
Вказували, що в квартирі зареєстровано четверо осіб, позивач пред`явив вимогу про солідарне стягнення боргу вибірково з тільки з двох осіб (в порядку солідарного стягнення), що суперечить статті 543 ЦК України, де зазначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Вважають, що вимога про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є неналежно обраним способом захисту без залучення в якості відповідачі інших зареєстрованих в квартирі осіб.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідачі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст.ст.19,25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Частиною 5 статті 13 вище вказаного закону визначено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки, згідно з частиною 2 статті 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користуються ними зі згоди постачальника послуг.
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається з матеріалів справи, з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ), а з 01 листопада 2021 року у зв`язку із зміною законодавства - з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. (ЦО/ЦПГВ).
На виконання вимог законодавства, КП «Київтеплоенерго» на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). 
Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, то відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.
Підтвердженням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ є, у тому числі, факт отримання послуг споживачами.
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного договір №602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат.
Згідно з додатком №1 та додатком №2 до договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води за адресою споживання:  АДРЕСА_2 .
На підтвердження розміру заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, постачання теплової енергії позивачем КП «Київтеплоенерго» надано розрахунки заборгованості.
Як зазначено у витягу з реєстру територіальної громади м.Києва від 09 квітня 2025 року у квартирі за адресою:  АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 з 11 вересня 1979 року; ОСОБА_1 з 15 квітня 1997 року; ОСОБА_2 з 29 листопада 2011 року; ОСОБА_4 з 20 листопада 2014 року.
Відповідно особи, які зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою, оплату яких останні вчасно та регулярно не здійснювали, що призвело до утворення заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про те, що вимога про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є неналежно обраним способом захисту без залучення в якості відповідачів інших зареєстрованих в квартирі осіб та власника ОСОБА_3 колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
Статтею 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з вимогами чинного законодавства усі повнолітні та дієздатні особи, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, вважаються такими, що споживають комунальні послуги, а отже, відповідно до положень ЦК України вони несуть солідарну відповідальність за оплату. Це означає, що кожен з них може бути притягнутий до відповідальності за всю суму боргу. 
Положеннями частини 1 статті 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Як вбачається з позовної заяви, позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 до  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
ОскількиОСОБА_1 з 15 квітня 1997 рроку, а ОСОБА_2 з 29 листопада 2011 року зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак останні мають обов'язок сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги.
При цьому, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотню вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Тобто,  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у разі сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі за адресою:  АДРЕСА_2 мають право звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з решти солідарних боржників, в тому числі і з власника квартири, які відмовилися нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач  ОСОБА_1 пояснив, що він не проживає у спірній квартирі, не користується житлово-комунальними послугами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що послуги, вартість яких залежить від кількості осіб, які зареєстровані у квартирі повинні оплачуватися особами, які зареєстровані у квартирі.
Проживання в іншому місці не звільняє відповідача від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено його реєстрацію у зазначеній вище квартирі, а отже він є користувачем наданих послуг. 
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 вересня 2019 року №335/479/17.
Відповідачем ОСОБА_1  не надано доказів звернення до КП «Київтеплоенерго» із заявою про не проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , у спірний період, а тому підстав для звільнення останнього від оплати житлово-комунальних послуг немає.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що вона проживає та зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Власником вказаної квартири є її чоловік ОСОБА_3 , саме він проводить оплати за житлово-комунальні послуги, вона не знала, що є заборгованість.
При цьому, відповідачами не надано доказів, які б спростовували те, що КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» не було враховано або невірно враховано суми платежів, які були здійснені на оплату житлово-комунальних послуг по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , за спірний період.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, зокрема, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, поновлено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги з 31 грудня 2023 року, у випадку прострочення сплати коштів.
З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що позивач просив стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати за період з січня 2024 року по 31 березня 2025 року.
Таким чином, оскільки відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем, однак останні належним чином не виконують обов`язок зі сплати вказаних послуг, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2  - залишити без задоволення.

Рішення рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: