РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 	справа № 200/4605/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу в частині,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточненого позову просив:
1) визнати протиправним та скасувати наказ про результати службового розслідування від 08.04.2025 № 447, в частині:
- встановлення факту порушення підполковником ОСОБА_1 , офіцером відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 , вимог статей 11, 16, 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та “Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, затверджений наказом від 07.06.2018 №260 Міністерством оборони України;
- в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності – підполковника ОСОБА_1 , офіцера відділення цивільно військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 та накладення дисциплінарного стягнення - догани;
- в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності, відповідно до частини 1 статті 3 пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” підполковника ОСОБА_1 , офіцера відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 , у сумі 129 497,20 грн.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 адміністративну справу №200/4605/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 – передано за територіальною підсудністю до Черкаського окружного адміністративного суду.
29.07.2025 адміністративна справа №200/4605/25 надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду, тому за допомогою автоматизованої системи документообігу передано судді Гаращенку В.В.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Гаращенка В.В. від 20.08.2025 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.
Ухвалою суду від 17.10.2025 зупинено провадження у справі.
Ухвалою суду від 07.05.2026 поновлено провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржений наказ прийнято без належних підстав, оскільки позивач не здійснює контроль щодо прибуття військовослужбовців до військової частини після лікування. Облік військовослужбовців, які знаходяться на лікуванні за межами військової частини у закладах охорони здоров`я, ведеться у службі персоналу штабу військової частини, однак позивач займав посаду командира батальйону матеріально-технічного забезпечення та не мав відношення до служби персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 . Отже, представник позивача вважає, що останній не може нести відповідальність за відсутність своєчасного повернення після лікування молодшого сержанта ОСОБА_2 , водія їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Представник позивача звернув увагу, що дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.07.2024 № 1567 «Про результати службового розслідування», слідує, що 01.06.2024 при плановій перевірці особового складу які перебувають на лікуванні поза межами частини, виникли обґрунтовані підозри щодо достовірності факту перебування в лікувальному закладі молодшого сержанта ОСОБА_2 . З урахуванням наведеного, представник позивача вважає, що порушення виявлено 21.07.2024, а позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності 08.04.2025, тобто поза межами шестимісячного строку.
Представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, Хмельницької області після закінчення лікування молодшого сержанта ОСОБА_2 були зобов`язані направити відповідні медичні документи відносно даного військовослужбовців до військової частини НОМЕР_1 та повідомити військову частину про закінчення лікування молодшим сержантом ОСОБА_2 , однак, даний обов`язок не був виконаний вищевказаними установами.
На підставі наведеного представник позивача вважає, що між діями позивача та наслідками у вигляді виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення, відсутній причинно-наслідковий зв`язок, тому на позивача не може бути покладено повну матеріальну відповідальність.
У відзиві на адміністративний позов відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що під час службового розслідування встановлено, що майор ОСОБА_1 , командир батальйону матеріально – технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 порушив свої прямі посадові обов`язки, а саме підписав рапорти про преміювання і виплату додаткової винагороди без належної перевірки наданих даних, що призвело до безпідставної виплати преміювання і додаткової винагороди з 27.04.2024 по 31.05.2024 молодшому сержантові ОСОБА_2 чим наніс державі збитки у сумі 129 497,20 грн. Оскаржений наказ відповідає вимогам законодавства, а тому вимоги про його скасування не підлягають задоволення.
Також відповідач зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки у зв`язку з перебуванням військової частини НОМЕР_1 повним складом в районі виконання бойових (спеціальних) завдань із захисту територіальної цілісності та незалежності України, доведення здійснюється шляхом надсилання сканованої копії документа засобами електронного зв`язку (у месенджері WhatsAPP або Signal на особистий номер телефону особи якої стосується відповідний документ). Позивач через месенджер WhatsAPP 10.04.2025 був ознайомлений з матеріалами службового розслідування та оскарженим наказом, тому відповідач вважає, що перебіг місячного строку звернення до суду розпочався з 10.04.2025 і пропущений позивачем.
На підставі наведеного відповідач вважає, що накладення дисциплінарного стягнення відбулось правомірно, тому покладення повної матеріальної відповідальності також відповідає вимогам закону.
У відповіді на відзив представник позивача не погодився із викладеними у відзиві доводами та наполягав на задоволенні позову.
Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI “Перехідні положення” Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.
Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній (их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд виходить з такого.
Судом встановлено, що 16.03.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.03.2022 №19 старшого лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків частини та призначено на посаду командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.07.2023 № 190 майора ОСОБА_1 , командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду командира батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2024 № 394 підполковника ОСОБА_1 , командира батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду офіцера відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2025 № 447, за низький рівень правосвідомості та порушення вимог статей 11, 16, 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України підполковника ОСОБА_1 , офіцера відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - догана. 
Пунктом 6 наказу від 08.04.2025 № 447, притягнуто до повної матеріальної відповідальності, відповідно до частини 1 статті 3 пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” підполковника ОСОБА_1 , офіцера відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 , у сумі 129 497,20 грн.
Не погоджуючись із правомірністю накладення дисциплінарного стягнення та притягненням до повної матеріальної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи питання про дотримання позивачем строків звернення за судовим захистом, суд зазначає, що Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Статут). 
Відповідно до ст. 97 Статуту передбачено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. 
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (ст. 98 Статуту).
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі – Порядок №608).
Пунктом 2 розділу VI Порядку №608, передбачено, що наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту. 
За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом (п.3 розділу VI Порядку). 
З наведеного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин вбачається, що доведення до відома військовослужбовця наказу про застосування дисциплінарного стягнення здійснюється особисто під підпис, тому застосування телефонної передачі інформації не може вважатись належним повідомленням позивача про застосоване до нього дисциплінарне стягнення. Інших доказів ознайомлення позивача з актом службового розслідування та наказом відповідач не надав. Натомість, зі змісту листа військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2025 №4826 вбачається, що копія наказу №447 від 08.04.2025 та матеріалів службового розслідування відносно позивача і молодшого сержанта ОСОБА_2 , направлені на адвокатський запит від 23.04.2025, який поданий адвокатом Овчінніковим А.А. в інтересах позивача. 
Позовна заява подана до суду 23.06.2025, тобто в межах місячного строку (з урахуванням вихідних днів 21.06.2025 та 22.06.2025), визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією РФ Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, та Указом від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Згідно зі ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Згідно зі ст.ст. 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
За змістом положень ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
З наведеного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин вбачається, що дисциплінарне стягнення може бути накладено на військовослужбовця в межах шести місяців з дати його вчинення. Однак, до цього часу не зараховується час проведення службового розслідування.
Як встановлено судом, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №194 від 01.07.2024, молодшого сержанта ОСОБА_2 вважати таким, що самовільно залишив військову частину з 01.06.2024 та з цієї дати знято з усіх видів забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2024 №2897 призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов неповернення з лікувального закладу до місця несення служби молодшого сержанта ОСОБА_2 , водія їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , а також з метою встановлення ступеню його вини.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.07.2024 № 1567 «Про результати службового розслідування» вбачається, що 01.06.2024 при плановій перевірці особового складу які перебувають на лікуванні поза межами частини, виникли обґрунтовані підозри щодо достовірності факту перебування в лікувальному закладі молодшого сержанта ОСОБА_2 , водія їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , оскільки вищезазначений військовослужбовець не надав оновлену довідку з місця лікування. Пошукові заходи результатів не дали, на телефонні дзвінки зазначений військовослужбовець не відповідав, місце його знаходження встановити не вдалося. Зброя молодшого сержанта ОСОБА_2 , водія їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , знаходиться в підрозділі. Окрім цього з листа від ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.07.2024 вих. № 8424, встановлено, що молодший сержант ОСОБА_2 , водій їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , вибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 24.04.2024 року, після чого мав прибути до місця розташування підрозділу у АДРЕСА_1 , в термін до 27.04.2024 року, про що молодший сержант ОСОБА_2 , водій їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , не доповів ні командиру взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , ні вищому командуванню.
За період з 27.04.2024 по 31.05.2024 молодшому сержанту ОСОБА_2 , водію їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , було виплачено грошові кошти у сумі 137 655,08 грн. (сто тридцять сім тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень 08 копійок).
Також в наказі зазначено, що в результаті введення молодшим сержантом ОСОБА_2 в оману командування виникла переплата грошових коштів з 27.04.2024 по 31.05.2024 у сумі 137 655,08 грн. (сто тридцять сім тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень 08 копійок).
В той же час, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2025 №626 призначено службове розслідування за фактом завданих державі збитків на загальну суму 137655,08 грн. з метою встановлення ступеню вини посадових (службових) осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною завданих збитків. Строк проведення розслідування встановлено до 01.04.2025.
В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2025 №937 продовжено строки проведення службового розслідування до 30.04.2025. Акт службового розслідування складений 08.04.2025 та в цей же день видано оскаржений наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення.
З наведеного вбачається, що про допущену переплату грошових коштів молодшому сержанту ОСОБА_2 командування військової частини дізналось після завершення службового розслідування та видачі наказу від 21.07.2024 №1567. Отже, останнім днем строку притягнення до відповідальності порушника є 21.01.2025, однак в межах цього проміжку часу службове розслідування відносно позивача не проводилось та до нього не застосовані заходи дисциплінарної відповідальності. Більш того, призначення службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2025 №626, відбулось після закінчення шестимісячного строку для притягнення до відповідальності позивача. Як наслідок, застосування відповідальності наказом від 08.04.2025 здійснено поза межами шестимісячного строку з дня виявлення порушення, що є самостійною підставою для скасування наказу від 08.04.2025 № 447, в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.
Вирішуючи питання про порушення позивачем службової дисципліни, суд зазначає, що за змістом положень ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г)позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ)попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 (далі – Порядок №608).
Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок №608.
У цьому контексті суд зазначає, що посадові обов`язки командира батальйону визначено ст. 101 та 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. 
Згідно зі статтею 101 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України визначено, що командир батальйону (корабля 3 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону. Командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля). 
Статтею 102 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України визначено, командир батальйону (корабля 3 рангу) зобов`язаний, зокрема: постійно вдосконалювати свої спеціальні й методичні навички, подавати приклад підлеглим зразковим виконанням військового обов`язку; з повагою ставитися до підлеглих, дбати про виховання молодих офіцерів, військовослужбовців сержантського (старшинського) складу і про згуртування військового колективу; знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського, сержантського (старшинського) складу батальйону (корабля), постійно вести роботу з їх виховання і вдосконалення підготовки за спеціальністю; виховувати особовий склад батальйону (корабля) в дусі поваги до військової служби, бережливого ставлення до озброєння, бойової та іншої техніки і майна, піклуватися про підлеглих, періодично бути присутнім на ранковому підйомі та вечірній повірці; щомісяця підбивати підсумки стану бойової підготовки, військової дисципліни, внутрішнього порядку, озброєння і техніки; підтримувати внутрішній порядок, організовувати охорону розташування батальйону (охорону корабля), перевіряти несення вартової та внутрішньої служб особовим складом батальйону (корабля); керувати господарством батальйону (корабля). 
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бездоганно та неухильно додержуватись порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, що становить сутність військової дисципліни. При цьому, суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку. 
У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, на військовослужбовця може бути накладено владою командира дисциплінарне стягнення.
Суд також враховує, що порядок виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок № 260). 
Пунктом 3 розділу XXVI Порядку № 260 визначено, що виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків. 
Пунктом 5 розділу XXVI Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення. Пунктом 11 розділу XXХIV Порядку № 260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці. 
Пунктом 9 розділу XXХIV Порядку № 260 визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Пунктом 10 розділу XXХIV Порядку № 260 визначено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів. 
Суд зазначає, що на виконання вимог ухвали суду від 17.10.2025 відповідач у клопотанні від 21.11.2025 повідомив, що у військовій частині посадова інструкція командира батальйону матеріального забезпечення, на час виникнення спірних правовідносин, не затверджувалася так само, як і відсутній будь-який інший внутрішній розпорядчий документ, яким визначено посадові обов`язки командира батальйону матеріального забезпечення.
Суд також встановив, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.06.2022 № 302 «Про затвердження типових форм рапортів, які є підставою здійснення грошових виплат у військовій частині НОМЕР_1 » затверджено та введено в дію з 01.07.2022 типові форми рапортів, які є підставою здійснення грошових виплат у військовій частині НОМЕР_1 , зокрема додаток 1 «Рапорт про преміювання особового складу», додаток 2 «Рапорт про виплату винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпечені заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії». Затвердженими формами рапортів з поміж іншого передбачено підпис командира підрозділу. 
В матеріалах службового розслідування, які містяться в матеріалах справи, наявні копії рапортів про виплати премії та винагороди особовому складу батальйону матеріального забезпечення за квітень та травень 2024 року, які підписані особисто позивачем. 
З наведеного правового регулювання спірних правовідносин вбачається, що на позивача як командира підрозділу - командира батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , покладено обов`язок інформування керівництва військової частини про необхідність виплати підпорядкованим військовослужбовцям преміювання та додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. Отже, саме позивач несе відповідальність за достовірність відображеної в рапортах інформації.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що позивач, як командир підрозділу власноручно підписав та подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорти про виплату премії ОСОБА_2 за квітень та травень 2024 року, а також додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. за квітень 2024 року.
Зокрема, ОСОБА_2 нараховано та виплачено основне грошове забезпечення за квітень з 27.04.24 по 30.04.24 у сумі 959,75 грн; премія за квітень з 01.04.24 по 30.04.24 у сумі 14748,60 грн.; додаткова винагорода за квітень з 01.04.24 по 30.04.2024 у сумі 100 000 грн. Своєю чергою, основне грошове забезпечення за травень з 01.05.24 по 31.05.24 у сумі 7198,13 грн.; премія за травень з 01.05.24 по 31.05.24 у сумі 14748,60 грн.
Досліджуючи правомірність подачі позивачем рапортів про преміювання та виплату додаткової винагороди за квітень 2024 року, судом встановлено, що ОСОБА_2 надіслав до військової частини НОМЕР_1 довідку №461 від 16.04.2024, видану КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, в якій зазначено, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в наведеному закладі з 20.03.2024 по дату видачі довідки. 
В подальшому, ОСОБА_2 надіслав до військової частини НОМЕР_1 довідку №461 від 30.04.2024, видану КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, в якій зазначено, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в наведеному закладі з 30.03.2024 по дату видачі довідки.
Отже, на момент подачі рапортів від 04.05.2024 про виплату премії та додаткової винагороди за квітень 2024 року, позивач мав обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 продовжує перебувати на стаціонарному лікуванні в лікувальному закладі після отриманого поранення. Вчинення ОСОБА_2 імовірного підроблення довідки №461 від 30.04.2024 та перевірка її дійсності станом на 30.04.2024 перебували поза межами службових повноважень позивача, тому він не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за дії вчинені ОСОБА_2 .
З огляду на викладене, вказівка в рапортах про преміювання у сумі 14748,60 грн. та виплату додаткової винагороди ОСОБА_2 у сумі 100 000 грн. за квітень 2024 року не свідчить про порушення службової дисципліни позивачем.
Зі змісту виписки з карти стаціонарного хворого №2160 від 24.04.2024, наданої на виконання вимог ухвали суду від 22.09.2025 КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради вбачається, що ОСОБА_2 під час перебування на бойових позиціях по захисту території України біля населеного пункту Балаклія, потрапив 23.01.2024 під ворожий обстріл та отримав вибухову травму. На стаціонарному лікуванні у вказаному закладі перебував з 20.03.2024 по 24.04.2024, виписаний до в/ч НОМЕР_1 та доставлений до рай. військкомату.
Згідно відомостей, які зазначені в листі ІНФОРМАЦІЯ_4 №8424 від 11.07.2024 вбачається, що згідно реєстраційної книги приписів ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.04.2024 №140, військовослужбовцю ОСОБА_2 запропоновано вибути у в/ч НОМЕР_1 , 24.04.2024, строк прибуття 27.04.2024.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2024 №1567 за результатами службового розслідування відносно ОСОБА_2 вбачається, що останній вважається таким, що не повернувся з лікувального закладу з 27.04.2024. Тобто відповідач не заперечує, що ОСОБА_2 мав право на отримання відповідних виплат за період з 01.04.2024 по 27.04.2024, натомість безпідставно поклав витрати з виплати премії та додаткової винагороди за увесь квітень 2024 року, у формі повної матеріальної відповідальності, на позивача.
Щодо виплати премії та додаткової винагороди за травень 2024 року ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне звернути увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2023 року №901 затверджений Порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та військовими частинами, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, (далі - Порядок №901), яким визначений механізм здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між зазначеними установами. 
Відповідно до абз. 5, 6 п. 5 Порядку №901 медичні та інші документи військовослужбовця через систему електронного документообігу надсилаються:
закладом охорони здоров`я до військової частини, де військовослужбовець проходить військову службу, та до найближчого військово-медичного закладу охорони здоров`я протягом одного дня з моменту, коли військовослужбовець поступив на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я або вибув з нього, - іменний список військовослужбовців, які поступили на стаціонарне лікування (обстеження) до закладу охорони здоров`я та вибули з нього, інші документи у разі потреби;
закладом охорони здоров`я до військової частини, де військовослужбовець проходить військову службу, і територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які зазначені в рапорті військовослужбовця, не пізніше дня завершення його лікування та виписки із закладу охорони здоров`я - постанова військово-лікарської комісії, оформлена у вигляді свідоцтва про хворобу чи довідки військово-лікарської комісії, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, рапорт військовослужбовця про надання йому відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), про звільнення від виконання службових обов`язків на підставі рішення військово-лікарської комісії або про звільнення з військової служби за станом здоров`я з метою взяття на військовий облік (виключення з військового обліку), інші документи у разі потреби.
Згідно пп. 4, 5 п. 6 Порядку №901 у разі відсутності більше одного дня технічної можливості для надсилання документів, зазначених в абзацах другому - шостому пункту 5 цього Порядку, в електронній формі через систему електронного документообігу такі документи протягом одного дня надсилаються в такому порядку:
Документи, зазначені в абзаці п`ятому пункту 5 цього Порядку, надсилаються закладом охорони здоров`я у паперовій формі до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого перебуває заклад охорони здоров`я, з метою подальшого направлення ним документів в електронній формі до військової частини та військово-медичного закладу охорони здоров`я.
Документи, зазначені в абзаці шостому пункту 5 цього Порядку, надсилаються закладом охорони здоров`я у паперовій формі до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого перебуває заклад охорони здоров`я, з метою подальшої передачі в електронній формі до військової частини і територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які зазначено в рапорті військовослужбовця.
За змістом п. 7 Порядку №901 за згодою військовослужбовця у разі відсутності технічної можливості для надсилання документів в електронній формі через систему електронного документообігу такий військовослужбовець в день виписки із закладу охорони здоров`я може отримати особисто медичні та інші документи і подати їх до військової частини, в якій він проходить військову службу.
Військовослужбовець в день виписки із закладу охорони здоров`я має право за бажанням особисто отримати медичні та інші документи та подати їх до військової частини, в якій він проходить військову службу, або територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого він направляється. 
Підставою для видачі медичних та інших документів військовослужбовцю є подана керівнику закладу охорони здоров`я заява, в якій зазначається умовне найменування військової частини, в якій він проходить військову службу, або повне найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого він направляється.
Заклад охорони здоров`я повідомляє через доступні засоби зв`язку територіальному центру комплектування та соціальної підтримки або військовій частині, в яку направляється військовослужбовець, про його виписку та отримання ним документів.
З аналізу наведених положень Порядку №901 слідує висновок, що лікувальний заклад чи територіальний центр комплектування зобов`язаний повідомити військову частину, в якій проходить службу військовослужбовець про його виписку з лікувального закладу та направити відповідні документи, які підтверджують проходження лікування. Навіть у випадку, якщо військовослужбовець отримав документи з лікувального закладу на руки, то на лікувальний заклад все одно покладено обов`язок повідомити військову частину або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про виписку військовослужбовця та отримання ним документів. Своєю чергою, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляє військову частину про припинення лікування військовослужбовцем.
Всупереч наведеному, на виконання вимог ухвал суду від 22.09.2025 та від 17.10.2025 КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, а також ІНФОРМАЦІЯ_5 , не надали до суду доказів сповіщення військової частини НОМЕР_1 про припинення перебування на лікуванні ОСОБА_2 .
Отже, станом на травень 2024 року ОСОБА_2 не вважався таким, що припинив військову службу, оскільки відомості про припинення його лікування до військової частини у травні 2024 року не надходили. Більш того, наказом командира військової частини №194 від 01.07.2024 останній визнаний таким, що самовільно залишив військову частину з 01.06.2024. Також матеріалами службового розслідування та наказом №1567 від 21.07.2024 встановлено введення в оману командування військової частини саме ОСОБА_2 , а не позивачем.
Підсумовуючи наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не допустив порушення службової дисципліни, тому до нього безпідставно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що є підставою для скасування наказу від 08.04.2025 № 447 у відповідній частині.
Вирішуючи питання щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, суд виходить з такого.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 160-IX:
матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
За змістом положень ст. 2 Закону № 160-IX (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 160-IX, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.
Частиною 3 статті 3 Закону №160-IX встановлено, що притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Частиною 1 ст. 5 Закону № 160-IX визначено, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону № 160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Згідно ст. 7 Закону №160 ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону №160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч.4 ст.8).
Також ст. 9 Закону №160-ІХ, передбачені обставини, що виключають матеріальну відповідальність, так завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
Відповідно до ч. 5 ст.10 Закону №160-ІХ, у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Також ст. 12 Закону №160-ІХ передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Отже, перелічені норми законодавства передбачають чіткий порядок притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, однією з умов якого є вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки дисциплінарного проступку, який має наслідком здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. Тобто, надлишкові виплати грошових коштів мають бути здійснені за наявності вини у формі умислу посадової особи, яка несе відповідальність за їх законне витрачання. Крім того, витрачання коштів має бути наслідком порушення службової дисципліни.
Враховуючи, що позивач не вчинив порушення службової дисципліни та матеріалами службового розслідування не встановлено умислу позивача у надлишковому витрачанні коштів, тому суд вважає необґрунтованим застосування до нього повної матеріальної відповідальності, що є підставою для скасування оскарженого наказу в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності позивача у сумі 129 497,20 грн.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність видачі оскарженого наказу в частині, що стосується позивача, тому адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат у цій частині відсутні.
Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про результати службового розслідування від 08.04.2025 № 447, в частині:
- встановлення факту порушення підполковником ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), офіцером відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 , вимог статей 11, 16, 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та “Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, затверджений наказом від 07.06.2018 №260 Міністерством оборони України;
- в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності – підполковника ОСОБА_1 , офіцера відділення цивільно військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 та накладення дисциплінарного стягнення - догани;
- в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності, відповідно до частини 1 статті 3 пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” підполковника ОСОБА_1 , офіцера відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 , у сумі 129 497,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя 	Валентин ГАРАЩЕНКО